EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Jeg er Uhtred, søn af Uhtred.
Den aften han gik bort, blev jeg endelig forsonet med den store kong Alfred.
Du er hermed benådet.
Han er borte. Wessex er henfaldet til kaos.
Aldhelm, send en budbringer til Mercia. Jeg ønsker at have flere soldater.
Og hans vision om et samlet England er ikke fuldbyrdet.
Det er witanets formål at udpege en konge.
Uhtred må ikke alliere sig med Edward.
Danerne har længe ventet denne stund.
Men Brida søger sandheden.
Folk siger, at han dræbte Ragnar.
-Aethelwold? -Var det ham?
-Han frygtede Ragnar. -Så er han min at dræbe.
Kun Thyras blod vil lade os sende min bror Ragnar til Valhal.
Fortæl din ven Uhtred, at hans benådning omstødes.
Han må forlade Winchester eller blive pågrebet.
Lady Aelswith har vanæret sin mands ønsker, og jeg er tilfangetagen
på et tidspunkt, hvor min søster kun ses som en dane.
Er hun ikke det?
En fjende.
I et hul har du hjemme.
Skæbnen betyder alt!
EFTER ROMANERNE AF BERNARD CORNWELL
Beocca!
Beocca! Min elskede.
Han er hos Gud.
Må hans sjæl hvile i fred til evig tid. Amen.
Brand! Ring med klokken!
Hent vandtønderne!
Vi bør mødes, herre, og genoptage vor tidligere diskussion.
Med hvilket sigte?
Danerne vil høre om Alfreds død og angribe Mercia.
-Mercia vil være beredt. -På bortgang eller fremgang?
Kom og find mig.
-Jeg finder ham mere nedrig end en snog. -Det betyder ikke, at han tager fejl.
Vi må hindre branden i at sprede sig! Hent mere vand, for guds skyld!
Herregud!
Åh gud.
Hent fader Beocca! Straks!
-Mere vand! -Sihtric! Er Thyra derinde?
-Var hun ikke på slottet? -Nej, hun gik!
Fader Beocca?
Vi vil gerne tilbringe et sidste øjeblik med kongen.
-Alene. -Naturligvis.
Lady Aelswith, tilgiv mig. Du trodser åbenbart kongens ønsker.
Fader Beocca, der er brug for dig.
-Åbn døren! -Tilbage! Det styrker sammen!
Nej! Det må ikke ske! Thyra!
Jeg er her!
Thyra!
Beocca.
Fader, hun er hos Gud nu. Og han vil byde hende velkommen.
Sådan gik hendes familie bort. I en brand.
Ville det mon trøste hende eller forværre rædslen?
Vi ved blot, at hun har fundet fred nu.
Hun har fundet fred.
Du bør gå, fader. Måske burde du drikke lidt øl.
Når det er kølet af, tager jeg hende ud og gør hende klar til begravelsen.
Nej. Jeg vil finde hende. Hun er min hustru.
Det er hun. Så hjælper vi dig.
Branden opstod ikke af sig selv.
Det er dunkle og skæbnesvangre dage for både Wessex og Mercia.
-Når danerne hører om Alfreds død... -Så angriber de. Vi er enige.
-Vi kæmper. -Hvorfor kæmpe for at tabe?
Mercia har ikke en chance uden Wessex, og Wessex regeres af en hvalp. I taber.
-Angriber danerne, må vi kæmpe. -Vi forhandler.
Vi lader dem slagte Edward og det fåtal, der følger ham.
Edward støttes ikke af hele Wessex. Nogle vil følge, men ikke alle.
Wessex vil ikke besidde mange mænd.
Lord Sigebriht vender tilbage til Cent for at forberede sin hær.
Hvorfor? For at tilslutte sig danerne?
Edward er ikke Alfred og vil aldrig...
-Ty ikke til sværd! -Jeg introducerer blot mig selv.
-Slip mig! -Først når der er ro.
Der er galskab.
-Du lider. -Jeg vil ikke høre din røst!
Du dræbte hende! Ikke en vildfaren glød på et leje af strå.
-Jeg bærer ikke skylden for din ulykke. -Det var dig!
Hvis ikke direkte, så gennem dine ord, dine løgne og din galde!
Vi bør finde et andet bord.
I nogens øjne blev en blid kvinde en fjende og intet andet.
Lyt ikke til denne mand.
Jeg tilgiver denne opførsel én gang. Ét ord mere, og det får følger.
Hvad har jeg sagt? Wessex er splittet. Jeg finder mig ikke i mere.
KONGERIGET EAST ANGLIA
-Haesten, hvad foregår der? -Det er begyndelsen, min ven.
Alfred, kongen over lorteædende saksere, har trukket sit sidste åndedrag!
Kongen er død!
Er du sikker denne gang?
-Dagfinn? -Det er sandt, herre.
Vi har hørt det talrige gange fra præster, krigere og bønder.
Der er gråd i Winchesters gader!
Så begynder det.
Det begynder.
Hvæs jeres klinger! Det begynder!
Får jeg en rettergang eller blot en henrettelse?
Uhtred. Min mor ønskede at skære din hals over.
Men hun gik med til at lade dig forvise igen.
Du må forlade Winchester og Wessex og aldrig komme igen.
Hvad med Edward? Hvad med kongens brev og benådningen?
Du er nødt til at rejse, ellers får hun dig dræbt.
Find Beocca.
Jeg må tale med Beocca. Hidkald ham.
Det kan jeg ikke. Han har prøvelser nok.
Hvilke prøvelser?
Jeg er her.
Jeg hørte, hvad fruen sagde, og jeg vil bønfalde dig, Uhtred.
-Du må blive. -Fader, det kan han ikke.
-Der vil være en høring. -Måske.
Og vi vil blive hørt. Vi skal høres.
-Hvad er hændt? -Tal for retten.
Ellers har djævelen vundet! Svigt ikke, hvad du har hjulpet med at opbygge!
Du er forandret.
Thyra er hos Gud.
Guderne, endda.
-Hvorledes? -En brand.
Antændt af gode kristne mænd, utvivlsomt.
Hvilke mænd?
Hun er hos Gisela nu. Hun er hos sin moder.
Vi kan ikke lade os fortære af hendes død.
Alt, hvad Alfred stod for, styrter i grus.
Du må ikke lade dig rive ind i skyggerne!
Du må være lyset.
Lady Aethelflaed.
Fortæl din broder og din moder, at Mercias konge træffer sine egne valg.
-Det gør jeg ikke. -Alfred er død.
Enhver aftale indgået med Alfred er ophævet.
Mercia vil forblive Wessex' fælle. De to lande vil kæmpe sammen eller falde.
De to lande er jævnbyrdige!
Hvert kan frit vælge sine fæller og fjender.
Sine fjender?
Lord Aldhelm. Mind min mand om, hvad det indebærer at være fra Mercia.
Min konge. Jeg er ikke uenig med hende.
Du må forvisse mig om, at Mercia ikke vil støtte Aethelwold eller danerne.
-Det vil være forræderi. -Vil du forvisses?
-Vi er stolte mercianere. -Betvivler du mig?
-Jeg er foruroliget. -Har du ikke tiltro til mig?
Jeg vil blot forstå din plan.
Min garde på 50 mænd. Tilkaldte du dem?
-Der er brug for dem derhjemme. -Tilkaldte du mine 50 mænd?
Nej.
Hvis du overlever, Aldhelm, så vær aldrig ulydig mod mig igen.
Nogensinde.
Såret stammer fra et klammeri på kroen.
Jeg har planlagt min desertering til danerne.
-Jeg venter til sidste øjeblik. -Hvad mener du?
Edward vil marchere. Jeg tilslutter mig, men ankommer sent.
Når danerne angriber forfra, angriber jeg bagtroppen.
Min hær mod en bondehær.
De vil blive nedslagtet, og mine mænd overlever.
Jeg kan næsten høre de paniske skrig.
Tilgiv mig. Jeg havde ikke andre tilflugtssteder.
Han tror, at han kan forhandle.
Eller i det mindste overvejer han muligheden.
Blødningen er standset, håber jeg.
-Et sår i bugen er en langsom død. -Det kan læges. Det vil det.
Frue.
Du har mit hjerte.
Jeg frygter, at jeg elsker dig.
Jeg må sige det tæt på min død.
Du dør ikke.
Frue, du er nødt til at handle. For Mercia.
Lad mændene bevæbne sig og red os.
Tiden er inde.
Jeg skal føre dig til Mercias grænse og bevidne, at du forlader Wessex.
Herre? Hvad er det her? Et jagtselskab?
Jeg er fredløs igen. Jeg skal forvises eller henrettes.
Skal vi følge dig, herre? Overlade Winchester til danerne?
Herre? Fortsæt.
-Hvad foretager han sig? -Han står stille, frue.
Du skal fortsætte og sætte dig op på din hest!
Jeg er en fri mand. Brevet her benåder mig.
Det bærer kongens segl.
-Det er skrevet i kongens hånd. -Tag hans tunge.
Bærer Alfreds ord ingen vægt efter hans død?
Det siger manden, der satte en kniv mod kongens strube!
Giv os et vidne, der kan bekræfte, at brevet blev skrevet frivilligt.
Der var ingen vidner.
Vi skænker dig dit liv!
Du bør være taknemmelig og forlade os fredeligt!
Der vil ikke være nogen fred, frue. Krigen nærmer sig.
En danehær vandrer mod os i denne stund. Og jeg vil ikke svigte Wessex' folk!
-Hvem tror du, at du er? Steapa! -Moder, hele byen ser på.
-Uhtred taler sandt. -Du har ham kær.
Lady Aelswith! Jeg kan ikke undlade at modsætte mig denne uret.
Hævder Uhtred af Bebbanburg at have fået sin frihed af kong Alfred,
kan vi ikke bare affærdige det. Kun en konge kan nægte en konge.
-Wessex har ingen konge. -Vi har Edward Rex!
-Witanet afgør, hvem der er konge. -Edward er ætlingen.
Han har ingen myndighed. Han er Alfreds søn og ikke andet.
Klostrene overrendes af Alfreds sønner. Er alle horeunger tronarvinger?
Biskop, gør en ende på dette.
Konge eller ej. Betvivler Edward benådningens ægthed, forlader jeg Wessex.
Steapa, følg fangen tilbage til slottet. Sådanne beslutninger afgøres ikke her.
Det er det helt rette sted! Retfærdigheden må fremvises!
Steapa! Lad fangen gå.
Selvom han er fange, må lord Uhtred tale. Den ret har han gjort sig fortjent til.
Men det har du ikke, herre. Ikke endnu. Du har ingen myndighed.
Indvender du mod, at folket bevidner retfærdigheden?
Nej.
Kongen svor, at du skulle dø. Hvorfor ombestemte han sig?
-Han mente, at jeg fortjente tilgivelse. -Er det praleri?
Jeg optræder på hver side i krøniken.
Løgn! Du nævnes ikke en eneste gang!
Men jeg er til stede! Uskrevet, frue, men jeg er til stede.
Wessex' krigere er klar over det. Danerne er klar over det.
-Det var kongens egne ord til mig. -Jeg har hørt nok.
Jeg stod ved ham fra Somerset til Ethandun og alle de følgende slag!
Vi var forbundne, han og jeg.
Han var den mand, jeg aldrig kunne være eller ønskede at være.
Han var en mand, jeg elskede og foragtede.
Men det var aldrig mindre end en hæder at tjene ham.
Han var min konge!
Han ville ikke tilslutte sig sin gud
uden at skænke mig, hvad jeg havde fortjent mangefold!
Min frihed!
Det forklarer ikke, hvorfor han ikke bekendtgjorde det.
I husker min gode ven Leofric.
En sand kriger og sakser!
Han sagde engang til mig, at jeg aldrig kunne overgå Alfred.
"Skiderikken er snu", sagde han.
Måske valgte din far ikke at bekendtgøre min frihed af denne grund.
Så folket kunne bevidne deres nye konge, Edward, udmåle retfærdigheden.
Rimeligt, håber jeg.
-Vil du godtage Edward Rex' afgørelse? -Det sværger jeg.
Jeg gentager respektfuldt, at ynglingen ikke har bemyndigelse til at afgøre sagen.
Han er ætling og intet andet.
Han har ikke større krav på tronen end jeg!
Herre. Beslutningen er din at træffe.
Min fader, kong Alfred, krævede loyalitet og samstemmighed.
Han troede på sin gud og betvivlede dem, der ikke gjorde det.
En hedning var ikke troværdig, medmindre han så Alfreds gud som sin egen.
Og dog...
...var det en hedning, som han stolede mest på.
Det var Uhtreds ord, som han respekterede højest.
Uhtred af Bebbanburg.
Jeg mener, at min fars brev er ægte.
Alfreds benådning står ved magt.
Du er en fri mand og kan vælge din egen sti.
Må jeg spørge om en sag, lord Uhtred?
Nu hvor du atter er en fri mand, hvilken sti vil du så vælge?
Mit sværd.
En skønne dag, fader, håber jeg, at min sti fører nordpå til Bebbanburg.
Men jeg er behøvet her.
Jeg følger Edward Rex!
Cnut. Sværg til guderne, at Aethelwold dræbte Ragnar.
-Det var det. Jeg sværger. -Han må ikke falde i kamp.
Skal Ragnar reddes, må Aethelwold ikke dræbes af et tilfældigt sværd.
-Jeg er ikke med. -Beskyt ham, indtil jeg er klar.
-Gør det for min og Ragnars skyld. -Det vil jeg gøre.
Vi kæmper for Ragnar og enhver dane, der er blevet fældet af et saksisk sværd!
Hvis danerne færdes gennem East Anglia mod det østlige Mercia, er de i Danelagen.
Deres hær vil vokse.
Vi må marchere ud og møde dem.
Jeg har spioner i Danelagen. De har bekræftet, at hæren nærmer sig.
Jeg bad mine mænd ved fronten trække sig.
-Trække sig? -Det er fornuftigt, herre.
-Enhver kriger må tælle. -Men hvor langt skal jeg trække mig?
Hvor og hvornår tager Mercia kampen op? Hvor og hvornår slutter Wessex sig til os?
-Det er ikke afgjort. -Jeg vil vide det.
For Wessex lader til at være henfaldet til kaos og tvivl.
Støtter alle ealdermænd her Edward?
Det gør vi. Naturligvis. Han er den kommende konge.
Lord Sigebriht?
Det gør vi.
Og de, der ikke er til stede?
Som er ilet til deres sale, selvom de kender til truslen om krig?
De støtter os, lord Aethelred.
Wessex har ikke mange mænd, hører jeg.
Vi vil marchere for at kæmpe, herre.
-Jeg er konge. -Vov ikke at tro, at andet er muligt.
Haesten og Cnut er æreløse mænd. De tager dit land, sølv og kronen af tin.
Hør mig, alle sammen. Ja, danerne vil nok have flest mænd.
Men vi kan vinde denne kamp.
Selvom det kræver os alle, hver mand og hvert sværd.
Vi vil kæmpe med al den list og snilde, som Alfred har skænket os.
Gud står os bi.
Jeg vender tilbage til Mercia. Send bud om jeres planer, men hør min varsel.
Jeg vil ikke kæmpe et tabt slag eller lade mit folk blive slagtet.
Ønsker du at blive en marionet, lord Aethelred?
Send bud.
Herre.
Han har ret.
Jeg er ikke min fader.
Da Winchester blev indtaget af Guthrum, skjulte din far sig i moserne i månedsvis.
Han frygtede for sit liv og for at fejle, men han overvandt frygten.
Vi finder ordene, og du vil skrive til alle Wessex' ealdermænd og lensmænd.
De vil besvare dit kald. De vil komme.
-Hvorhen? -Herre.
Hvis vi er i undertal, ønsker vi ikke at kæmpe på åben slagmark.
Bedanford.
Bedanford er langt herfra.
Det er den rute, de vil tage.
Det er en lang march, herre, men landskabet kan være fordelagtigt.
Det kunne det.
Det må blive Bedanford.
Så gør jeg det.
Med din hjælp... finder jeg ordene.
Djævelen må ikke vinde. Djævelen vil ikke vinde.
Jeg skal bruge et sværd eller en økse og et skold.
Dette slag vil jeg ikke iagttage.
Jeg må kæmpe, indtil jeg ikke kan kæmpe længere.
Lord Sigebriht.
-Drager du bort midt om natten? -Jeg skal samle min hær.
Du har siddet ved Aethelwolds side længe.
Betvivler du min loyalitet, er det uden grund.
Jeg er Wessex, ligesom min fader og min bedstefar.
-Støtter du ikke Edward? -Det gør mig ikke til landsforræder.
-Vil du deltage i slaget? -Det vil jeg.
Wessex har brug for Cents soldater. Du vil snart modtage et brev.
Vi vil møde op og kæmpe for Cent og Wessex.
Ja, for Wessex, lord Sigebriht.
Den ene dag er du sakser og den næste dane.
Jeg har ikke kondoleret for Ragnar.
Din broder fortjente en krigers død.
Jeg beklager, du ikke vil møde ham i Valhal.
-Du hører hjemme her, Aethelwold. -I Winchester?
På staldens gulv som en hestelort.
Kæmper du for Edward?
Som Sigebriht vil jeg møde op og bede for sejren.
-For sakserne eller danerne? -Kerer du dig? Du er ingen af delene.
Jeg frygtede dig engang, men jeg ser nu, at du blot er et sværd.
En klump af metal.
Ja, du har et omdømme, men det vil svinde.
Og du vil dø i glemsel, ubeskrevet.
Du havner hverken i himlen eller Valhal.
Brevet fra Edward er nødt til at være godt.
Der er sendt et brev.
Det kræver af hver mand i kongeriget,
at han slutter sig til os på vor kampfærd.
Der står, at dette slag vil blive husket i mange menneskealdre.
Det er et slag, som ingen kan overse. Ingen kan lade stå til og se på.
Enhver mand må gribe til våben, og enhver mand må kæmpe!
Wessex vil altid være lyset.
Uanset hvor tunge vore sværd bliver... må vi kæmpe.
Kæmpe og blive ved med at kæmpe, indtil sejren er vor!
Vi marcherer!
KONGERIGET MERCIA
Aethelwold er ikke hos os.
Det er årsagen til, at stanken er borte. Han er utvivlsomt på vej til danerne.
Han vil fortælle dem om Bedanford.
Så derfor drager vi mod skovene bag Bedanford.
Gør vi?
Vi mødes ved Bedanford, som brevet nævner, men så angriber vi danerne i skovområdet.
En lille fordel for vor mindre hær.
-Opbevarer du blodet sikkert? -Ja, herre. Og det er velsignet.
-Thyras blod? -Ja.
-Vil det frelse Ragnars sjæl? -Det vil føre ham fra Niflheim til Valhal.
Fra helvede til himlen.
Jeg må dræbe Ragnars morder med en klinge vædet med Ragnars blod.
-Thyras blod. -Det er det samme.
Hvem er manden, du vil dræbe?
Det ved jeg ikke.
KONGERIGET MERCIA
Så Uhtred lever?
-Og han rider ved Edwards side? -Ja.
Du skulle dræbe ham.
-Og det gjorde jeg ikke. -Fandt du ham ikke, mens han sov?
Det betyder intet, for Wessex er knust.
Halvdelen af ealdermændene følger ikke Edwards kald. Og en støtter os.
Sigebriht af Cent.
Han leder en af Wessex' største hære, og han støtter os.
Gør han? Hvornår slutter han sig til os?
Til slaget.
Min plan er, at han angriber saksernes bagtrop, når slaget indledes.
Godt.
-Jackdaw! -Hvad?
Cnut sender spioner ud for at finde saksernes lejr.
-Du skal følge efter dem. -Skal jeg?
Find Uhtred og giv ham en besked.
Stadig intet nyt fra Sigebriht. Jeg håbede, at nogle mænd ville være her.
De vil komme, herre.
Vi må fortsætte mod skovene og indlede kampen.
De må ikke komme ud i det fri.
Så kan det være her, vi dør.
Eller også er det her, at du vil blive konge.
En stor konge, som din fader ved Ethandun.
Der er intet mere nytteløst end en død spion.
Finan?
-Jackdaw? -Han siger, at han har en besked.
Det har jeg, herre. Den er fra Brida.
Sig frem.
Får jeg lov at leve?
Ja, det gør du. Men du vender ikke tilbage til danerne.
Giv os beskeden.
Hun siger "Aethelwold", herre.
Hun siger: "Svigt ikke."
Hvornår kommer de?
De er nær.
-Døden venter jer. -Du tager fejl. Jeg vil ikke dø.
Osferth!
Blodet.
I dag...
...beder jeg jer ikke om at kæmpe for Alfred.
Jeg beder jer ikke om at kæmpe for Edward eller kronen.
I skal kæmpe for jer selv og jeres forfædre!
De ligger begravet i Wessex og Mercias muld.
De er selve mulden!
De er landet.
Og mens jeg siger disse ord... er det for dem, vi kæmper!
De angriber bagtroppen! Forsvar formationen! Af sted!
-Alle sammen, angrib!! -Af sted, nu!
Dræb enhver lorteædende, saksisk kæltring!
Uhtred, der er for mange af skiderikkerne!
Hold stand!
Hvor er mercianerne?
Uhtred, formationen brydes!
Pres tilbage!
Hvor bliver Sigebriht af?
Herre! Heste!
Det er Aethelflaed! Det er Mercia!
De holder stand! Aethelwold, hvornår angriber din fælle?
Snart! Når de er udmattede!
Der er han! Sagde jeg det ikke?
Hvor vil han angribe?
For vore forfædre!
Og for Wessex!
Slutter han sig til vore mænd?
Han er din! Og han kæmper for Edward!
Han har forrådt os! Vi er stadig i overtal.
Han er din!
Pres fremad! Følg mig!
Kæmp! Hold stand og kæmp!
Vi er blevet forrådt.
De er besat af djævle.
Slaget er tabt.
Jeg bønfalder dig.
Min arm er brækket. Jeg kan ikke holde et sværd.
-Du har endnu en arm. -Lad være.
Jeg kan drage mod nord, øst eller vest.
Jeg kan drage til Frankerriget eller Irland.
-Du dræbte Ragnar. -Nej.
-Det kunne jeg ikke. -Du dræbte ham.
-Aldrig. -Indrøm din skyld.
Jeg er kun skyldig i at ville have, hvad der tilkommer mig.
-Indrøm det. -Vi er ens. Berøvet vore kongeriger.
Du dræbte min broder! Indrøm det!
Ja!
Ellers havde han dræbt mig. Der var en slags krig mellem os.
Jeg er ikke det værd. Jeg sværger, at du aldrig får mig at se igen.
Jeg kan rejse så langt bort, som du ønsker.
Jeg beder dig.
Lad være.
Jeg beder dig.
Uhtred.
Lad være.
Du skal bruge sølv til rejsen. Betaling til et skib.
Ja.
Det får jeg brug for. Ikke meget.
Du ser aldrig mit ansigt igen.
Du rejser til helvede.
Uhtred.
Se, en bro.
Han drager til Valhal.
Han er fri.
Det vil blive nedfældet i den saksiske krønike,
at Edward sikrede sig en stor sejr over danerne.
Og dermed sikrede han sig Wessex' krone.
Men forude venter andre slag, både med danerne og i selve Wessex.
En konge må afgøre, hvem han kan fæstne lid til, og hvem han må støde bort.
Han må både forstå sine fjender og sine fæller.
Han må godtage, at sandheden om en mand ikke findes i hans fødeland,
men i hans hjerte.
En konge må være konge på egne præmisser.
Han kan ikke være sin far. Han kan kun være sig selv.
Krøniken vil vokse. Nye sider vil blive tilføjet.
Men Uhtred af Bebbanburg vil ikke blive nævnt...
...selvom jeg også var sejrrig.
Mit navn er Uhtred, søn af Uhtred.
Mit navn er Uhtred Ragnarson.
Skæbnen betyder alt.
Tekster af: Jakob Mølbjerg