EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Jeg er Uhtred, sønn av Uhtred.
Like før han døde, sluttet jeg endelig fred med den store kong Alfred.
Du er herved benådet.
Han er død.
Wessex er i kaos.
Aldhelm, send et bud til Mercia etter flere vakter.
Hans plan om et samlet England er ikke fullført.
-Witans formål er å velge konge. -Uhtred kan ikke bli Edwards allierte.
Dette øyeblikket har danene ventet på.
-Brida søker sannheten. -Han drepte visst Ragnar.
-Aethelwold? -Var det ham?
-Han fryktet Ragnar. -Da skal jeg drepe ham.
Bare med Thyras blod kan vi sende min bror, Ragnar, til Valhall.
Fortell Uhtred at benådningen trekkes. Han må forlate Winchester eller bli tatt.
Lady Aelswith vanæret sin manns ønsker, og jeg er fengslet.
Min søster blir ansett som kun en dane.
-Er hun ikke det? -En fiende.
Det er i et hull du hører hjemme.
Skjebnen avgjør.
BASERT PÅ BERNARD CORNWELLS BØKER
Beocca!
Beocca! Min kjære!
Beocca!
Han er hos Gud.
Måtte hans sjel hvile i fred i all evighet.
-Amen. -Brann!
-Ring i bjellen! Brann! -Hent vanntønnene!
Vi bør møtes, lord, og fortsette samtalen vår.
Hvorfor det?
Danene får vite om Alfreds død og angriper Mercia.
-Vi er beredte. -Til å dø eller seire?
Finn meg.
-Han er sleipere enn en slange. -Det betyr ikke at han tar feil.
-Hindre at brannen sprer seg! -Hent mer vann, for Guds skyld!
Herregud!
-Kjære vene. -Hent fader Beocca. Nå!
-Mer vann! -Sihtric! Er Thyra inne?
Er hun ikke på slottet?
-Nei, hun gikk derfra. -Mer vann!
Fader Beocca? Vi ønsker en siste stund med kongen.
-Alene. -Klart det.
Lady Aelswith. Unnskyld meg. Du hedrer visst ikke kongens ønsker.
Fader Beocca. Du er ønsket.
-Åpne døra! -Unna! Det raser!
Nei! Dette kan ikke skje!
Jeg er her!
Thyra!
Beocca.
Fader? Nå er hun hos Gud. Det vet du. Han vil ta henne godt imot.
Familien hennes døde også i brann.
-Trøstet eller skremte det henne, tro? -Vi vet bare at hun har fått fred.
Hun har fått fred.
Du må gå herfra, fader. Hva med en øl?
Jeg finner og pakker henne inn, så du kan begrave henne.
-Nei, jeg finner henne. Hun er min kone. -Det er hun. Da hjelper vi deg.
Brannen skjedde ikke uten videre.
Dette er en mørk og viktig stund for både Wessex og Mercia.
-Når danene hører om Alfreds død... -...angriper de.
-Vi vil kjempe. -Hvorfor? Vi kommer til å tape.
-Sier hvem? -Mercia trenger Wessex for å seire.
Og Wessex har fått en barnekonge.
-Vi må kjempe mot dem. -Vi kan forhandle.
La dem drepe Edward og de få idiotene som følger ham.
-Få? -Edward har ikke full støtte i Wessex.
Wessex har ikke mange menn.
-Lord Sigebriht skal klargjøre garden sin. -For å slutte seg til danene?
Edward er ikke Alfred, men...
-Vent! -Det var bare en introduksjon. Slipp!
-Ikke før du har roet deg. -Galskap.
-Fader Beocca, du lider. -Jeg vil ikke høre på deg.
Det var du som drepte henne, ikke en glo som havnet i halmen.
Jeg kan ikke klandres.
Jo da! Om ikke direkte, så for din hvisken og dine løgner.
-Din edder og galle! -Vi finner et annet bord.
I noens øyne ble en god kvinne forvandlet til fienden.
Ikke hør på denne mannen.
Fader Beocca, jeg tilgir deg denne gangen. Ikke et ord til fra deg.
Jeg sier jo at Wessex er splittet. Jeg vil ha en slutt på det.
HUNSTANTON, KONGERIKET EAST ANGLIA
-Haesten, hva er dette? -Det er begynnelsen, min venn.
Alfred, kongen av møkkasakserne, har trukket sitt siste åndedrag!
Kongen er død!
Er du sikker denne gangen?
-Dagfinn? -Det er sant, lord.
Vi har hørt det mange ganger, fra prester, krigere og bønder.
-Folk gråter i Winchesters gater. -Da begynner det!
Det begynner.
Kvess klingene! Det begynner!
Blir det rettssak eller henrettelse?
Min mor ville skjære over strupen din, men hun ble overtalt til å forvise deg.
Forlat Wessex og vend aldri tilbake.
Hva med Edward? Gjelder ikke kongens benådning?
Uhtred, du må dra. Ellers får hun deg drept.
Hent Beocca.
-Jeg må snakke med ham. -Jeg kan ikke.
Han har nok prøvelser.
Hvilke prøvelser?
Her er jeg.
Jeg hørte hva ladyen sa.
-Jeg kom for å be deg om å bli. -Han kan ikke bli.
-Det blir en høring. Vi må bli hørt. -Hva har skjedd?
Snakk ut i retten, ellers vinner djevelen.
-Beocca? -Ikke forlat det du har bygd.
Du er forandret.
Thyra er hos Gud.
Gudene, til og med.
-Hvordan? -Brann.
Stiftet av gode, kristne menn. Uten tvil.
-Hvilke menn? -Nå er hun hos Gisela. Og sin mor.
Vi må ikke fortæres av hennes død.
Alt som Alfred sto for, raser. Du må ikke trekkes ned i mørket.
Du må bli lyset.
Lady Aethelflaed.
Informer din bror og din mor om at Mercia har en konge med egen vilje.
-Det akter jeg ikke å gjøre. -Alfred er død. Hans avtaler er ugyldige.
Mercia er Wessex' allierte. De to rikene må holde sammen.
Rikene er likeverdige.
De står fritt til å velge venner og fiender.
Fiender?
Lord Aldhelm. Minn min mann på hva det vil si å være mercianer.
Herre konge.
Jeg er ikke uenig med henne.
Si at du ikke vil alliere Mercia med Aethelwold eller danene.
-Det er forræderi. -Jaså?
-Vi er stolte. -Tviler du på meg?
Jeg er bekymret.
-Tviler du på meg? -Jeg vil forstå hvordan du tenker.
Min garde på 50 menn... Sendte du bud etter dem?
-De trengs hjemme. -Sendte du bud etter min garde på 50 menn?
Det gjorde jeg ikke.
Overlever du, Aldhelm, vær aldri ulydig igjen.
Aldri.
Skaden skyldtes et slagsmål.
Jeg vurderer mitt frafall til danene.
-Jeg venter til siste stund. -Hva betyr det?
Edward vil ha min støtte i slaget, men jeg kommer sent.
Danene angriper forfra og jeg bakfra.
Min hær mot en bondehær. Det blir et blodbad. Mine menn overlever.
Jeg kan nesten høre skrikene.
Tilgi meg. Jeg har ikke noe sted å gå.
Han tror han kan forhandle.
Han vurderer iallfall muligheten.
Blødningen har stanset.
-Et stikk i magen dør man sakte av. -Det kommer til å gro.
Lady...
Du har hjertet mitt.
Jeg elsker deg.
-Jeg måtte si det før jeg dør. -Du dør ikke.
Du må handle, lady. For Mercias skyld. Du er nødt.
Gi mennene kampsignal og redd oss.
Tiden er inne.
Jeg tar deg til Mercias grense, så du kan forlate Wessex.
Lord! Hva er dette? Et jaktlag?
Jeg er lovløs. Jeg blir forvist eller henrettet.
Skal vi følge deg, lord? Forlate Winchester for danene?
Lord? Gå.
-Hva gjør han? -Han blir stående, lady.
Uhtred. Gå og sett deg på hesten.
Jeg er en fri mann.
Her er benådningsbrevet. Det bærer kongens segl.
-Kongen skrev det. -Skjær av tungen hans.
-Betyr ikke Alfreds ord noe lenger? -Du satte en kniv mot strupen hans!
Vis oss ett vitne som kan si at det ble skrevet frivillig.
-Ett vitne. -Det var ingen.
Vi gir deg livet. Vær takknemlig og la oss være i fred!
Det blir ikke fred, lady. Krigen kommer.
En danehær er på vei i dette øyeblikk. Jeg forlater ikke Wessex' folk!
-Hvem tror du at du er? Steapa! -Hele byen ser på.
-Det er sant. -Du er forelsket.
Lady Aelswith! Jeg kan ikke la uretten stå uimotsagt.
Hvis Uhtred hevder at han er benådet av kong Alfred selv...
...kan vi ikke avfeie det.
-Bare en konge kan det. -Wessex har ingen konge!
-Vi har Edward. -Det er Witan som velger konge.
-Han er arvingen. -Han mangler makt.
Han er kun Alfreds sønn. Klostrene er nok fulle av dem.
-Har alle rett til kronen? -Biskop, få en slutt på dette.
Konge eller ei... Avfeier Edward brevet, forlater jeg Wessex.
Steapa, ta med fangen til slottet. Dette er ikke riktig sted.
Det er det perfekte stedet! Rettferd må bli sett.
Steapa!
Slipp fangen. Han skal forbli fange...
...men lord Uhtred skal få snakke. Det har han fortjent.
Men det har ikke du ennå. Du har ingen makt.
Er du uenig i at folk skal få se rettferd?
Nei.
Uhtred. Kongen svor at du skulle dø. Hvorfor endret han mening?
-Fordi jeg fortjente tilgivelse. -Er du stolt?
-Les krøniken. Jeg er på hver side. -Løgn! Du står ikke nevnt en eneste gang.
Men jeg er der. Ikke nevnt med ord, men likevel!
Wessex' krigere vet det.
Danene vet det.
-Og kongen har sagt det selv. -Det holder.
Jeg støttet ham fra Somerset til Ethandun og alle slagene siden.
Vi ble knyttet sammen.
Han var en jeg aldri kunne bli, eller ønsket å bli.
Han var en jeg elsket og foraktet.
Men det var alltid en ære å tjene ham.
Han var min konge.
Han ønsket ikke å møte sin gud uten å gi meg det jeg har fortjent.
Min frihet.
Spørsmålet gjenstår. Hvorfor kunngjorde han det ikke?
Du husker min gode venn Leofric.
Kriger og sakser tvers igjennom.
Han sa en gang at jeg aldri kunne forbedre Alfred.
"For jævelen tenker", sa han.
Kanskje det var derfor din far ikke kunngjorde det?
Da kan folket se sin nye konge, Edward, holde rett.
Rettferdig, håper jeg.
-Godtar du Edwards avgjørelse? -Ja. Du har mitt ord.
-Lord? -Jeg gjentar, og med respekt:
Gutten har ikke nok makt til dette. Han er kun en arving.
-Han har lik rett til kronen som meg. -Lord. Det er din avgjørelse.
Min far, kong Alfred, forlangte troskap og enhet.
Han tvilte på de som ikke dyrket hans gud.
En hedning kunne ikke stoles på til han hadde godtatt Alfreds gud.
Og likevel...
...var det en hedning han stolte mest på.
Det var Uhtreds ord han respekterte høyest.
Uhtred av Bebbanburg... Jeg anser brevet fra min far som sant.
Alfreds benådning gjelder fortsatt. Du står fritt til å velge din egen vei.
Får jeg spørre deg, lord Uhtred...
Nå som du er fri igjen, hvor går din vei? Det vil jeg gjerne vite.
Sverdet mitt, Steapa.
En vakker dag, fader, går min vei nordover, til Bebbanburg.
Men nå trengs jeg her. Jeg vil følge kong Edward!
Cnut? Sverg på at Aethelwold drepte Ragnar.
-Jeg sverger. -Han må ikke dø i kamp.
Ragnar kommer til Valhall om Aethelwold dør på rett vis.
-Jeg forstår ikke. -Pass på ham.
-Gjør det for min og Ragnars skyld. -Ja. Jeg skal passe på ham.
Vi kjemper for Ragnar og alle daner som er drept av saksere!
Om danene rir gjennom East Anglia og mot Mercia, er det Danelagen.
Hæren blir bare større.
Vi må ri ut og møte dem.
Mine spioner i Danelagen bekrefter at de nærmer seg.
-Jeg har bedt mine menn om å slå retrett. -Det er klokt, lord.
-Alle krigere teller. -Men hvor langt?
Hvor og når skal Mercia slå tilbake? Og når kommer Wessex?
-Det er uvisst. -Jeg vil vite det.
I Wessex hersker det visst kaos og tvil.
Støtter jarlene her Edward?
Det gjør vi. Selvfølgelig. Han er den kommende kongen.
Lord Sigebriht?
-Det gjør vi. -Hva med de som ikke er her?
De som ilte hjem, til tross for ryktene om krig?
-De støtter oss. -Wessex er visst ikke mannsterke.
Vi rir ut for å kjempe, lord.
-Herre konge. -Vi har ikke noe valg.
Haesten og Cnut er æreløse. De tar ditt land og din krone.
Hør på meg.
Ja, danene er nok flere enn oss. Men vi kan vinne dette slaget!
Det vil kreve hver mann og hvert sverd.
Vi skal kjempe med listen som Alfred har gitt oss.
Gud er med oss.
Jeg drar til Mercia.
Send bud om planene dine, men jeg advarer deg:
Jeg kjemper ikke forgjeves. Mine menn skal ikke dø.
Vil du være en nikkedukke, lord?
Send bud.
Lord.
Han har rett.
Jeg er ikke min far.
Da Winchester falt for Guthrum, gjemte din far seg i sumpene i månedsvis.
Han fryktet for sitt liv og nederlaget. Men han overvant frykten.
Vi finner ord du kan skrive til alle jarler og thegner i Wessex.
De vil svare på din bønn. De kommer.
-Hvor hen? -Lord.
Hvis vi har færre menn, bør vi ikke kjempe på åpen mark.
Bedanford.
-Bedanford ligger langt unna. -Det er veien de velger.
Det er en lang marsj, men landskapet kan gagne oss.
Ja, lord.
Da blir det Bedanford.
Da gjør jeg det.
Med din hjelp...
...skal jeg finne ordene.
Djevelen må ikke vinne. Djevelen skal ikke vinne.
Jeg trenger sverd eller øks, og et skjold.
Denne kampen akter jeg ikke å se på. Jeg skal kjempe til siste stund.
Lord Sigebriht.
-Drar du så sent? -Jeg må samle en hær.
-Du har sittet med Aethelwold. -Ikke sett min troskap i tvil.
Jeg tilhører Wessex, som min far og farfar.
-Du støtter ikke Edward. -Det gjør meg ikke til forræder.
-Så du blir med og kjemper? -Ja.
Wessex trenger Cents menn.
Du vil motta et brev.
Vi kommer. Vi kjemper for Cent. Og Wessex.
Ja, for Wessex, lord Sigebriht.
Du er sakser én dag og dane den neste, Uhtred.
Jeg har ikke kondolert for Ragnar.
Din bror fortjente en krigers død. Han burde kommet til Valhall.
-Du hører hjemme her, Aethelwold. -I Winchester?
På stallgulvet som en hestemøkk.
-Skal du kjempe for Edward? -Jeg kommer og ber for seier.
-Til hvem? -Bryr du deg? Du tilhører ingen.
En gang fryktet jeg deg, men du er bare et sverd. En metallklump.
Omdømmet ditt vil svinne hen. Du vil dø og gå i glemmeboken.
Du kommer verken til himmelen eller Valhall.
Det brevet fra Edward bør jammen være bra.
Et brev er sendt.
Det krever at alle i kongeriket skal komme til unnsetning
og bli med oss i kamp.
Det står at denne kampen vil omtales i mange generasjoner.
Ingen kan ignorere kampen. Ingen kan stå og se på.
Alle må finne et våpen og kjempe.
Wessex vil alltid forbli lyset.
Selv om sverdene våre blir tunge...
...må vi kjempe!
Og fortsette å kjempe til seieren er vår!
Nå rir vi!
HIGH WYCOMBE, KONGERIKET MERCIA
Aethelwold er ikke her.
Så derfor er stanken borte. Han er nok på vei til danene.
Han forteller dem om Bedanford.
Derfor rir vi mot skogen, bortenfor Bedanford.
Vi samles ved Bedanford som avtalt. Så angriper vi danene i skogsmarken.
Da får vi en fordel, så få vi er.
-Har du ivaretatt blodet? -Ja, lord. Det er velsignet.
-Thyras blod? -Ja.
-Vil det redde Ragnars sjel? -Fra Nivlheim til Valhall.
Fra helvete til himmelen.
Jeg må drepe morderen med en klinge med Ragnars blod.
-Thyras blod. -Det er det samme.
Hvem skal du drepe?
Jeg vet ikke.
KIMBOLTON, KONGERIKET MERCIA
Så Uhtred lever?
-Og rir med Edward? -Ja.
-Du skulle drepe ham. -Og det gjorde jeg ikke.
Ikke engang mens han sov?
Wessex er knust uansett.
Halvparten av jarlene vil ikke kjempe, og vi har en alliert: Sigebriht av Cent.
Han fører en av Wessex' største hærer.
Jaså? Når vil han slutte seg til oss?
Under kampen.
Han skal angripe sakserne bakfra når kampen har begynt.
Bra.
-Jackdaw? -Hva?
Cnut sender spioner for å finne sakserleiren.
Du skal følge etter. Finn Uhtred og gi ham en beskjed.
Intet nytt fra lord Sigebriht. Jeg håpet at noen var kommet.
De kommer, lord.
Vi må inn i skogsmarken og starte kampen. De må ikke komme ut i åpent lende.
Det kan bli her vi dør, Uhtred.
Eller her du blir konge, lord. En stor konge, som din far ved Ethandun.
Det fins ikke noe mer udugelig enn en død spion.
Finan?
-Jackdaw? -Han har en beskjed.
Ja, lord. Fra Brida.
Si det.
-Blir jeg spart? -Ja, men du får ikke oppsøke danene igjen.
-Hva er beskjeden? -Hun sier "Aethelwold", lord.
Og: "Ikke mislykkes."
Når kommer de?
De er i nærheten.
-Du går døden i møte. -Du tar feil. Jeg skal ikke dø.
Osferth?
Blodet.
I dag...
...må dere ikke kjempe for Alfred.
Kjemp ikke for Edward eller kronen.
Kjemp for dere selv og deres forfedre!
De ligger begravet i Wessex og Mercias jord.
De har blitt jorden!
De er jorden.
Og i denne stund...
...er det dem vi kjemper for!
De angriper bakfra! Forsvar linjen!
Alle sammen! Angrip!
Drep de jævla møkkasakserne!
Det er for mange av dem!
Hold stand!
Vi er mercianere!
Uhtred! Linjen blir brutt!
Skyv tilbake!
Hvor er Sigebriht?
Lord! Hester!
Det er Aethelflaed! Det er Mercia!
-De står imot! Aethelwold! Når kommer han? -Snart! Når de er slitne. Svært snart.
-Der er han! Var det ikke det jeg sa? -Hvilken stilling inntar han?
For våre forfedre!
Og for Wessex!
Slutter han seg til oss?
Det er din mann! Og han kjemper for Edward!
-Han forrådte oss. Vi er ennå i overtall. -Det er din mann!
Skyv! Med meg!
Kjemp! Hold stand og kjemp!
Vi ble forrådt.
De er besatt av djevler.
Slaget er tapt.
Nåde, Uhtred.
Jeg har brukket armen.
-Jeg kan ikke bruke sverd. -Du har en arm til.
Jeg drar hvor det skal være. Til Frankerriket. Irland, til og med.
-Du drepte Ragnar. -Nei, det gjorde jeg ikke.
Du drepte ham. Innrøm det.
-Jeg ønsker bare det som er mitt. -Innrøm det.
-Vi er like. Rikene våre ble stjålet. -Du drepte min bror! Innrøm det.
Ja.
Han ville ha drept meg. Det var en slags feide mellom oss.
Jeg er ikke verdt det. Du ser meg aldri igjen.
Jeg drar hvor som helst. Jeg drar så langt du vil.
Vær så snill.
Uhtred. Vær så snill.
Du trenger sølv for å reise.
Til skipsfarten.
Ja.
Det gjør jeg. Ikke mye.
Du ser meg aldri igjen.
Du kommer til helvete.
Uhtred?
Se, en bro.
Han går inn i Valhall.
Han er fri.
Det blir skrevet i sakserkrøniken at Edward seiret stort over danene.
Slik ble han konge av Wessex.
Men andre kamper venter, både mot daner og innenfor Wessex.
En konge må avgjøre hvem han kan stole på, og hvem han må kvitte seg med.
Han må forstå tankegangen til både fiender og venner.
Han må vite at en manns sannhet ikke ligger i hans fødeland...
...men i hjertet hans.
En konge må regjere på egne premisser.
Han kan ikke være sin far. Han kan kun være seg selv.
Krøniken vil vokse side for side.
Men Uhtred av Bebbanburg vil aldri bli nevnt.
Selv om jeg også var seierrik.
Jeg er Uhtred, sønn av Uhtred.
Jeg er Uhtred Ragnarson.
Skjebnen avgjør.
Tekst: Mats Gullikstad