‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Sunt Uhtred, fiul lui Uhtred.
‎Înainte să se săvârșească din viață,
‎am făcut pace cu regele Alfred cel Mare.
‎De astăzi, ești iertat.
‎S-a prăpădit.
‎În Wessex domnește haosul.
‎Aldhelm, trimite vorbă în Mercia! ‎Mi-ar plăcea mai mulți străjeri.
‎N-a apucat să-și vadă țelul cu ochii, ‎o Engliteră unită.
‎Consiliul alege următorul monarh.
‎Uhtred nu poate fi lăsat ‎să se alieze cu Eduard.
‎Acesta e prilejul ‎pe care-l pândeau de mult danezii.
‎Dar Brida voiește să afle adevărul.
‎Lumea clevetește că l-a ucis pe Ragnar.
‎- Aethelwold? ‎- El l-a răpus?
‎- Se temea de Ragnar. ‎- Atunci eu îl voi răpune.
‎Doar sângele Thyrei îl poate trimite ‎pe frate-meu Ragnar în Walhalla.
‎Spune-i lui Uhtred ‎că i s-a retras iertarea.
‎Să plece sau pun să fie întemnițat!
‎Aelswith a nesocotit porunca soțului ei ‎și eu sunt întemnițat,
‎pe când soră-mea e văzută ‎cu ochi răi pentru că e daneză.
‎Nu asta e?
‎E socotită vrăjmașă.
‎Aici ți-e locul! În groapa asta.
‎Destinul guvernează totul!
‎DUPĂ ROMANELE SCRISE ‎DE BERNARD CORNWELL
‎Beocca!
‎Dragostea mea!
‎Beocca!
‎E în mâinile Domnului.
‎Fie-i țărâna ușoară ‎de-a pururea și-n vecii vecilor. Amin!
‎Săriți, arde!
‎Dați alarma! Arde!
‎Aduceți butoaiele cu apă!
‎S-ar cădea să ne vedem, ‎să isprăvim de vorbit.
‎De ce?
‎Auzind că Alfred s-a prăpădit, ‎danezii vor ataca Mercia.
‎- Mercia va fi pregătită. ‎- Să piară sau să biruie?
‎Cată să mă vezi!
‎Eu văz doar o târâtoare scârbavnică.
‎Dar nu greșește.
‎Să nu se răspândească văpaia!
‎Mai aduceți apă, degrabă!
‎Doamne sfinte...
‎Doamne...
‎Adu-l degrabă pe părintele Beocca!
‎- Apă! ‎- Sihtric! Thyra e în casă?
‎Parcă era la palat!
‎- Ba nu, a plecat! ‎- Mai aduceți apă!
‎Părinte Beocca!
‎Lasă-mă cu Măria Sa, în ceasul de pe urmă.
‎Singură.
‎Firește.
‎Iertare, doamnă Aelswith, ‎dar nesocotești porunca regelui.
‎Părinte Beocca, e nevoie de tine.
‎- Deschideți ușa! ‎- Înapoi! Cade!
‎Nu! Nu e cu putință!
‎Thyra! Aici sunt!
‎Thyra!
‎Beocca.
‎Părinte, e în mâinile Domnului acum, ‎știi bine.
‎O va primi negreșit în Împărăția Cerului.
‎Și neamurile ei au pierit în foc.
‎I-o fi alinare sau o umple de groază?
‎Știm doar că acum hodinește împăcată.
‎E împăcată.
‎Trebuie să pleci, părinte.
‎Voiești un gât de bere?
‎Când se sting văpăile, ‎o să-i găsesc trupul.
‎O pregătesc de îngropăciune.
‎Nu. Eu o s-o găsesc. E soața mea.
‎Așa-i. Atunci, te vom ajuta.
‎Focul nu s-a aprins din senin.
‎Wessexul și Mercia trăiesc ‎zile de răscruce întunecate.
‎- Când danezii vor prinde de veste... ‎- Ai zis că vor ataca. Așa e.
‎- Vom lupta. ‎- De ce?
‎- Doar ca să fiți înfrânți? ‎- Cine spune asta?
‎Ca să aibă sorți de izbândă, ‎Mercia are nevoie de Wessex.
‎Acesta e ocârmuit de un băietan ‎și veți fi biruiți.
‎- Danezii nu ne dau de ales. ‎- Ne vom tocmi cu ei.
‎Să-i măcelărească pe Eduard ‎și pe puținii nesăbuiți care-l vor urma.
‎- Zici că-s puțini? ‎- Nu-l sprijină întregul Wessex.
‎- Nu toți i se vor supune. ‎- Oastea Wessexului nu va fi numeroasă.
‎Sigebriht se întoarce în Kent ‎să-și adune oștenii, care nu-s puțini.
‎Ca să li se alăture danezilor?
‎Eduard nu e Alfred ‎și nici nu poate fi vreodată...
‎- Nu trageți săbiile! ‎- Doar mă prezint. Dă-mi drumul!
‎- După ce te potolești. ‎- S-a smintit.
‎- Părinte, ești îndurerat. ‎- Să nu-ți aud glasul!
‎Tu ai răpus-o, ‎nu o scânteie căzută pe paie.
‎Nu eu ți-am pricinuit necazul ăsta.
‎Ba da, prin cuvintele ce le șoptești,
‎prin minciunile și veninul tău!
‎Să ne mutăm la altă masă.
‎Unii au ajuns să vază o muiere cumsecade ‎drept o vrăjmașă.
‎Nu vă mai uitați în gura lui!
‎Părinte Beocca, ‎îți dau iertare doar de data asta.
‎De mai scoți o vorbă, vei plăti.
‎Ce vă tot zic? Wessexul e învrăjbit. ‎Mi-e de ajuns.
‎HUNSTANTON ‎REGATUL ENGLITEREI DE RĂSĂRIT
‎- Haesten, ce se petrece? ‎- Începe, prietene.
‎Alfred, regele scârnăviilor de saxoni, ‎și-a dat ultima suflare!
‎Regele s-a prăpădit!
‎Haesten, ești încredințat de data asta?
‎- Dagfinn? ‎- E adevărat, domnia ta.
‎Ne-au spus-o de nenumărate ori ‎preoți, războinici și țărani.
‎E jale pe ulițele din Winchester.
‎Atunci începe!
‎Începe!
‎Ascuțiți-vă tăișul săbiilor! Începe!
‎Mai trec pe la jude ‎sau sunt osândit oricum?
‎Uhtred, mama voia să-ți taie beregata, ‎dar s-a lăsat convinsă doar să te exileze.
‎Nu vei mai călca niciodată ‎prin Winchester și Wessex.
‎Și Eduard? ‎Iertarea regelui nu face doi bani?
‎Uhtred, trebuie să pleci, ‎altfel te va osândi la moarte.
‎Găsește-l pe Beocca.
‎- Trebuie să vorbesc cu el. Cheamă-l! ‎- Mi-e cu neputință.
‎Are destule necazuri.
‎Ce necazuri?
‎Sunt aici.
‎Am auzit spusele domniței ‎și am venit să te implor să nu pleci.
‎Părinte, n-are cum!
‎- Sfatul îl va asculta. ‎- Poate.
‎Ne vom face auziți. E musai!
‎- Ce s-a petrecut? ‎- Lasă-te judecat și vorbește!
‎Altfel, Necuratul va birui!
‎- Beocca? ‎- Nu părăsi ce-ai pus umărul să clădești!
‎Te găsesc schimbat.
‎Thyra e în mâinile Domnului...
‎sau ale zeilor.
‎- Cum? ‎- A pierit în flăcări.
‎În focul pornit de bunii creștini, ‎fără îndoială.
‎Cine?
‎Acum e lângă Gisela și lângă mama ei.
‎Nu ne putem lăsa doborâți de moartea ei.
‎Țelurile lui Alfred se năruiesc.
‎Uhtred, nu te lăsa târât ‎pe calea celor întunecate.
‎Trebuie să devii lumina călăuzitoare.
‎Domniță Aethelflaed.
‎Dă-le de știre fratelui și mamei tale ‎că regele Merciei are planurile sale.
‎- Nici gând! ‎- Alfred s-a prăpădit.
‎Orice legământ cu el ‎nu mai stă în picioare.
‎Mercia rămâne aliata Wessexului. ‎Se vor sprijini sau vor fi biruite.
‎Stau pe picior de egalitate!
‎Fiecare alege cine să-i fie prieten ‎și cu cine să lupte.
‎Cu cine să lupte?
‎Aldhelm, reamintește-i soțului meu ‎îndatoririle Merciei.
‎Măria Ta...
‎Drept să spun, adevăr grăiește.
‎Încredințează-mă că Mercia nu se va alia ‎nici cu Aethelwold, nici cu danezii.
‎- Ar fi trădare. ‎- Vrei să te încredințez?
‎- Ne mândrim că ne tragem din Mercia. ‎- Te îndoiești de mine?
‎Sunt îngrijorat.
‎- N-ai încredere în mine? ‎- Cat doar să pricep ce gândești.
‎Cei 50 de străjeri.
‎- Ai pus să fie chemați? ‎- Sunt trebuincioși acasă.
‎Ai trimis după cei 50 de străjeri ai mei?
‎Nu.
‎Dacă scapi cu viață, Aldhelm, ‎să nu-mi mai ieși din vorbă!
‎În veci!
‎Te-ai încăierat la crâșmă și te-ai rănit.
‎Am cumpănit bine fuga mea la danezi.
‎- Voi aștepta până-n ultima clipă. ‎- Adică?
‎Voi făgădui să-l sprijin pe Eduard, ‎dar voi sosi prea târziu.
‎Când danezii atacă din față, ‎voi da atacul din spate.
‎Oastea mea va înfrunta niște țărănoi.
‎Îi vom măcelări. ‎Nu voi pierde niciun oștean.
‎Mai că le aud zbieretele de groază.
‎Domniță, iertare, ‎n-aveam unde altundeva să mă duc.
‎Socoate că se poate târgui cu danezii...
‎sau se gândește să încerce.
‎Nădăjduiesc c-am oprit sângerarea.
‎- E o rană care ucide cu încetul. ‎- Ba e o rană care se va vindeca.
‎Domniță...
‎Ți-am dăruit inima mea.
‎Mă tem că mi-ești dragă.
‎Dacă nu mărturisesc ‎nici când trag să mor...
‎N-o să mori.
‎Trebuie să treci la fapte, pentru Mercia.
‎Trebuie!
‎Strânge oastea și salvează-ne!
‎E vremea.
‎Te duc la hotarul cu Mercia, ‎să văd cu ochii mei cum pleci din Wessex.
‎Domnia ta, pornești la vânătoare?
‎Sunt iarăși proscris. ‎Voi fi izgonit sau executat.
‎Să te urmăm, domnia ta? ‎Lăsăm Winchesterul pe mâna danezilor?
‎Domnia ta, mergi mai departe!
‎- Ce face? ‎- A încremenit, stăpână.
‎Uhtred! Mergi mai departe și încalecă!
‎Sunt om liber!
‎Am un înscris care mă iartă. ‎Poartă pecetea regelui.
‎- L-a scris chiar Măria Sa. ‎- Retezați-i limba!
‎Acum, că Alfred s-a prăpădit, ‎cuvântul lui nu mai face doi bani?
‎I-ai pus regelui pumnalul la beregată!
‎Adu un martor care să zică ‎că regele te-a iertat de bunăvoie.
‎- Doar unul. ‎- N-au fost martori.
‎Te lăsăm în viață!
‎Fii recunoscător ‎și părăsește țara în pace!
‎N-o să fie pace, doamnă! ‎Războiul bate la ușă.
‎Armata daneză mărșăluiește încoace ‎chiar acum.
‎Nu voi lăsa la greu oamenii din Wessex!
‎- Cine te crezi? Steapa! ‎- Mamă, ne vede întreaga cetate.
‎- Nu minte. ‎- Ți s-au aprins călcâiele după el!
‎Aelswith! Nu pot sta cu mâinile în sân ‎văzând nedreptatea asta.
‎Dacă Uhtred de Bebbanburg susține ‎că însuși regele i-a dăruit libertatea...
‎nu putem trece așa lesne peste asta!
‎- Doar alt rege poate nesocoti porunca. ‎- Wessexul n-are rege!
‎- Ba da, pe Eduard! ‎- Consiliul alege regele.
‎- Eduard e prinț moștenitor. ‎- N-are nicio autoritate.
‎E fiul lui Alfred, nimic mai mult.
‎Mănăstirile sunt pline ‎de feciorii lui Alfred.
‎Toți bastarzii vor revendica tronul?
‎Episcopule Erkenwald, ‎pune capăt circului ăstuia!
‎Încoronat sau nu, ‎dacă Eduard nu dă crezare înscrisului,
‎voi părăsi Wessexul.
‎Steapa, du prizonierul înapoi la palat! ‎Astfel de hotărâri nu pot fi luate aici.
‎Ba e locul potrivit! ‎Dreptatea se face sub ochii tuturor!
‎Steapa! Dezleagă-l!
‎Deși rămâne prizonier,
‎îi îngădui lui Uhtred să grăiască, ‎căci și-a dobândit acest drept.
‎Dar domnia ta încă n-ai niciun drept, ‎nicio autoritate.
‎Te împotrivești ca norodul să vadă ‎că se face dreptate, Aethelwold?
‎Nu.
‎Uhtred, regele s-a juruit că te va răpune.
‎- De ce s-a răzgândit? ‎- Socotea că merit să fiu iertat.
‎- Te umfli în pene? ‎- Apar înscris pe fiece filă a hronicului!
‎Minți! Numele nu ți-e pomenit ‎nici măcar o dată!
‎Dar sunt acolo!
‎Poate nu în slove, dar sunt acolo! ‎Războinicii din Wessex știu prea bine!
‎Și danezii o știu.
‎Mi-a spus-o regele cu gura lui.
‎Am auzit destule.
‎L-am însoțit din smârcurile din Somerset ‎la Ethandun
‎și-n toate bătăliile ce au urmat!
‎Noi doi aveam un legământ.
‎El era bărbatul ce nu puteam ‎și nu voiam să fiu vreodată.
‎Pe acest bărbat l-am iubit ‎și, deopotrivă, l-am disprețuit.
‎Dar onoarea de a-l sluji ‎a rămas mereu neștirbită!
‎Era regele meu!
‎Nu voia să i se înfățișeze Domnului
‎fără să-mi dăruiască ‎ce mi se cuvenea cu vârf și îndesat!
‎Libertatea.
‎Însă de ce a ales ‎să nu-și facă voia cunoscută lumii?
‎Vi-l amintiți pe bunul meu fârtat Leofric.
‎Un războinic saxon până în măduva oaselor!
‎Mi-a spus odinioară ‎că nu-l pot întrece pe Alfred.
‎Pentru că „secătura le coace bine”.
‎Poate tocmai de asta tatăl tău n-a vrut ‎să se știe că m-a iertat.
‎Ca norodul să-l vază pe noul rege, Eduard, ‎făcând dreptate.
‎Așa cum se cuvine, nădăjduiesc.
‎- Te vei supune poruncii regelui Eduard? ‎- Da, v-o făgăduiesc.
‎- Stăpâne... ‎- Repet, cu tot respectul.
‎Băiatul n-are căderea ‎să facă așa o proclamație.
‎E prinț, nimic mai mult.
‎Tronul nu i se cuvine mai mult decât mie.
‎Stăpâne, tu hotărăști.
‎Tatăl meu, regele Alfred, ‎cerea loialitate și unitate.
‎Credea în Dumnezeu ‎și se îndoia de cei necredincioși.
‎N-ar fi arătat încredere unui păgân
‎dacă nu l-ar fi recunoscut ‎pe Dumnezeul lui Alfred.
‎Totuși...
‎i-a arătat cea mai mare încredere ‎tocmai unui păgân.
‎Pe cuvântul lui Uhtred punea ‎cel mai mare preț.
‎Uhtred de Bebbanburg...
‎recunosc drept legitim ‎înscrisul tatălui meu.
‎Recunosc că Alfred te-a iertat.
‎Ești liber s-o apuci încotro voiești.
‎Nobile Uhtred, ‎îngăduie-mi să-ți pun o întrebare.
‎Acum, că ești iarăși om liber, ‎încotro o vei apuca?
‎Asta vreau să știu.
‎Steapa, dă-mi sabia!
‎Într-o bună zi, nădăjduiesc ‎că o voi apuca spre Bebbanburg.
‎Dar acum e nevoie de mine aici.
‎Îl voi sluji pe regele Eduard!
‎Cnut! Jură-n fața zeilor ‎că Aethelwold l-a răpus pe Ragnar.
‎- Așa a fost. Jur. ‎- Nu trebuie să piară în luptă.
‎De voiești să-l revezi pe Ragnar, ‎Aethelwold nu va fi răpus de oricine.
‎- Nu pricep... ‎- Apără-l până voi fi pregătită.
‎- Pentru mine și Ragnar. ‎- Așa voi face.
‎Luptăm pentru Ragnar
‎și pentru fiece danez răpus ‎de o sabie saxonă!
‎Dacă danezii străbat Englitera de Răsărit ‎către Mercia, trec prin Danelaw.
‎Oastea lor își va îngroșa rândurile.
‎Trebuie să le tăiem calea.
‎Am iscoade în Danelaw. ‎M-au încredințat că se apropie.
‎Mi-am chemat înapoi oștenii de la hotar.
‎- Se retrag? ‎- Bine ai făcut!
‎- Orice oștean contează acum. ‎- Cât de departe să mă retrag?
‎Unde și când îi va înfrunta Mercia? ‎Când ni se va alătura Wessexul?
‎- Vom hotărî. ‎- Voiesc să știu.
‎Wessexul e cuprins de haos și de îndoială.
‎Fiecare ealdorman de aici îl sprijină ‎pe Eduard?
‎Negreșit. Doar va fi încoronat!
‎Sigebriht?
‎Da.
‎Și cei care nu-s de față?
‎Care au dat bir cu fugiții acasă, ‎știind bine că ne pregătim de război.
‎Ne sprijină, Aethelred!
‎Aud că oastea din Wessex va fi firavă.
‎Vom mărșălui pentru a lupta, domnia ta.
‎- „Măria Ta”. ‎- Nu cuteza să cați altă scăpare.
‎Haesten și Cnut n-au onoare.
‎Îți vor răpi glia, arginții ‎și coroana de tinichea.
‎Luați aminte!
‎Da, se poate ca oastea daneză ‎să ne covârșească numeric,
‎dar putem ieși biruitori!
‎Va fi nevoie de noi toți, ‎de fiecare oștean și fiecare sabie,
‎și vom lupta cu istețimea și șiretenia ‎deprinse de la Alfred.
‎Domnul ne păzește.
‎Mă întorc în Mercia.
‎Dă-mi degrabă de știre, dar ia aminte!
‎Nu voi purta o luptă deja pierdută, ‎să-mi văd supușii măcelăriți!
‎Aethelred, preferi ‎să ajungi un rege de mucava?
‎Dă-mi de știre!
‎Stăpâne...
‎Are dreptate.
‎Nu sunt ca tatăl meu.
‎Când Guthrum a cotropit Winchesterul,
‎tatăl tău a stat pitit luni bune ‎în smârcuri.
‎Se temea de pieire și de înfrângere, ‎dar și-a biruit frica.
‎Le vei scrie ealdormanilor ‎și baronilor din Wessex,
‎iar ei se vor prezenta la datorie.
‎- Unde? ‎- Stăpâne.
‎Dacă avem mai puțini oșteni,
‎ultimul loc unde am voi să luptăm ‎ar fi în câmp deschis.
‎Bedanford.
‎- E la mare depărtare de aici. ‎- E în drumul danezilor.
‎E mult de mers până acolo, ‎dar terenul ne-ar ajuta.
‎Tot ce se poate.
‎La Bedanford să fie!
‎Atunci o voi face.
‎Cu ajutorul vostru...
‎voi ști ce să le scriu.
‎Necuratul nu poate birui. N-are cum.
‎Îmi trebuie o sabie sau o bardă ‎și un scut.
‎Nu voi privi bătălia de pe margine.
‎Trebuie să lupt, Uhtred, ‎cât mă mai țin forțele.
‎Sigebriht.
‎- Pleci în puterea nopții? ‎- Să strâng oștirea.
‎Îl întovărășești de mult pe Aethelwold.
‎Nu te îndoi de credința mea!
‎Mă trag din Wessex, ‎precum tatăl și bunicul meu.
‎- Dar nu-l sprijini pe Eduard. ‎- Nu înseamnă că-mi trădez patria.
‎- Vei lupta alături de noi? ‎- Da.
‎Avem trebuință de oștenii din Kent. ‎Vei primi curând solie.
‎Vom fi acolo, ‎pentru Kent și pentru Wessex.
‎Da, pentru Wessex, Sigebriht.
‎Uhtred, o zi ești saxon ‎și-n următoarea te faci danez.
‎N-am apucat să-ți spun ‎ce rău îmi pare de Ragnar.
‎Merita să piară ca un războinic.
‎Îmi pare rău ‎că nu-l vei întâlni în Walhalla.
‎- Aici ți-e locul, Aethelwold. ‎- În Winchester?
‎Pe jos, în grajd, ca baliga de cal.
‎Vei lupta pentru Eduard?
‎Ca Sigebriht, nu voi lipsi ‎și mă voi ruga pentru victorie.
‎- A saxonilor sau a danezilor? ‎- Ce-ți pasă? Ești al nimănui.
‎Odinioară mă temeam de tine, ‎dar văz acum că ești doar o sabie,
‎o bucată de metal.
‎Da, ești faimos, dar faima trece.
‎Vei pieri uitat ‎și de oameni, și de hronici.
‎Nu vei ajunge ‎nici în rai, nici în Walhalla.
‎Nădăjduiesc că Eduard va fi convingător.
‎Solia a fost trimisă.
‎Le cere tuturor celor din regat ‎să răspundă apelului regelui
‎de a ni se alătura ‎pe drumul către bătălie.
‎Va fi o luptă despre care se va vorbi ‎generații de-a rândul.
‎Nimeni nu poate întoarce spatele ‎sau privi de pe margine.
‎Fiecare bărbat să se înarmeze și să lupte!
‎Wessexul va fi de-a pururi lumina.
‎Oricât de greu ne-ar fi paloșul...
‎trebuie să luptăm din răsputeri
‎și să nu ne lăsăm până nu ieșim biruitori!
‎Pornim!
‎HIGH WYCOMBE ‎REGATUL MERCIA
‎Bag de seamă că Aethelwold lipsește.
‎De asta nu mai pute așa! ‎Negreșit, se duce la danezi.
‎Poate le spune despre Bedanford.
‎De asta mergem ‎în codrul aflat dincolo de Bedanford.
‎Adevărat?
‎Ne strângem oastea la Bedanford, ‎dar îi vom ataca pe danezi în codru.
‎E prielnic pentru oastea noastră mică.
‎- Ai pus bine sângele? ‎- Da, domnia ta. L-am și binecuvântat.
‎- Sângele Thyrei? ‎- Da.
‎- Va salva sufletul lui Ragnar? ‎- Îl va duce din Niflheim în Walhalla.
‎Din iad în rai.
‎Trebuie să-l răpun pe ucigaș ‎cu sabia înmuiată în sângele lui Ragnar.
‎- Sângele Thyrei. ‎- E totuna.
‎Cine e acest ucigaș?
‎Nu știu.
‎KIMBOLTON ‎REGATUL MERCIA
‎Uhtred e viu?
‎- Îl slujește pe Eduard? ‎- Da.
‎- Trebuia să-l răpui. ‎- Și am dat greș.
‎Nu l-ai prins când dormea?
‎Nu contează. Wessexul e dezbinat.
‎Jumătate dintre ealdormani nu-l sprijină ‎pe Eduard și avem un aliat.
‎Sigebriht din Kent.
‎Are una din cele mai mari oștiri ‎și e omul nostru.
‎Zău? Și când ni se va alătura?
‎În timpul bătăliei.
‎Planul meu este ‎să-i atace pe saxoni din spate,
‎după ce se pornește lupta.
‎Prea bine.
‎- Jackdaw! ‎- Ce-i?
‎Cnut va trimite iscoade ‎în căutarea taberei saxonilor.
‎- Le vei urmări. ‎- Eu?
‎Du-i lui Uhtred vorbă de la mine.
‎Sigebriht nu dă niciun semn. ‎Nădăjduiam să fi ajuns ceva oșteni.
‎Vor veni, stăpâne.
‎Mergem către codru, să luptăm. ‎Nu-i înfruntăm în câmp deschis.
‎Uhtred, se poate ‎ca aici să ne dăm ultima suflare.
‎Sau aici vei ajunge rege.
‎Unul mare, precum tatăl tău, la Ethandun.
‎Nimic nu-i mai netrebuincios ‎decât hoitul unei iscoade.
‎Finan?
‎- Jackdaw? ‎- Zice că aduce vorbă.
‎Așa-i, domnia ta. De la Brida.
‎S-aud.
‎- Îmi cruți zilele? ‎- Da, te cruț.
‎Dar nu te întorci la danezi. ‎Spune ce ai de zis!
‎Îți spune doar atât: „Aethelwold”.
‎„Să nu dai greș”.
‎Când ajung?
‎Sunt pe aproape.
‎- Mergi la moarte sigură. ‎- Te înșeli. Nu voi pieri.
‎Osferth!
‎Sângele.
‎În această zi...
‎nu vă cer să luptați pentru Alfred.
‎Nici pentru Eduard, nici pentru coroană.
‎Ci să luptați pentru voi înșivă ‎și pentru strămoșii voștri!
‎Aceștia-s îngropați ‎în Wessex și în Mercia!
‎Sunt una cu pământul de aici!
‎Ei sunt acest pământ.
‎Când rostesc aceste cuvinte, ‎în numele lor luptăm cu toții!
‎Opriți!
‎Formați zidul de scuturi!
‎Ne atacă în spate! Țineți rândurile!
‎- Cu toții, la atac! ‎- Mișcați-vă! Acum!
‎Răpuneți fiecare scârnăvie saxonă!
‎Uhtred, afurisiții-s prea mulți!
‎Nu dați înapoi!
‎Unde-s oștenii din Mercia?
‎Uhtred, rup rândurile!
‎Împingeți!
‎Unde e Sigebriht?
‎Domnia ta! Călăreți!
‎E Aethelflaed! Oștirea din Mercia!
‎Nu se clintesc! ‎Aethelwold, când atacă ai tăi?
‎Curând! Când îi vom osteni. Cât de curând!
‎Acolo! Iată-l! Nu v-am zis eu?
‎De partea cui e?
‎Pentru strămoșii noștri!
‎Și pentru Wessex!
‎Se alătură alor noștri?
‎E omul tău!
‎Și omul tău luptă pentru Eduard!
‎Ne-a trădat, dar tot suntem mai numeroși!
‎E omul tău!
‎Pe ei! După mine!
‎Luptați! Rămâneți pe loc și luptați!
‎Am fost trădați.
‎Parcă-s posedați...
‎Bătălia e pierdută.
‎Uhtred, rogu-te...
‎Mi-am rupt brațul.
‎Nu pot mânui sabia.
‎- Mai ai un braț. ‎- Rogu-te!
‎Merg la miazănoapte, ‎la răsărit sau la apus.
‎Plec în Frankia, chiar în Irlanda!
‎- L-ai răpus pe Ragnar. ‎- Nu.
‎- N-am putut. ‎- L-ai răpus.
‎- Niciodată! ‎- Recunoaște!
‎Nu mă fac vinovat decât că am râvnit ‎la ceea ce mi se cuvine.
‎- Recunoaște! ‎- Amândurora ni s-au furat regatele.
‎Mi-ai răpus fratele! Recunoaște!
‎Da.
‎Altfel m-ar fi răpus el. ‎A fost care pe care.
‎Nu merit osteneala. ‎Îți jur că n-o să mă mai vezi.
‎Plec oriunde, oricât de departe voiești.
‎Rogu-te...
‎Rogu-te.
‎Rogu-te...
‎Uhtred.
‎Uhtred, rogu-te...
‎Ai trebuință de arginți pentru drum.
‎Pentru luntraș.
‎Da.
‎Așa-i.
‎Nu mulți...
‎N-o să mă mai vezi niciodată.
‎Da, căci vei merge în iad.
‎Uhtred.
‎Privește! O punte.
‎Trece în Walhalla.
‎E liber.
‎În letopisețul saxon va sta scris
‎că Eduard i-a biruit zdrobitor pe danezi.
‎Așa a devenit rege în Wessex.
‎Dar îl pândesc și alte bătălii, ‎cu danezii și cu Wessexul însuși.
‎Un rege trebuie să hotărască ‎cine e de încredere și cine e de lepădat.
‎Trebuie să deslușească gândurile ‎vrăjmașilor și pe ale prietenilor săi.
‎Să știe că felul omului nu izvorăște ‎din tărâmul său de baștină,
‎ci din inima sa.
‎Un rege trebuie să domnească ‎așa cum îi dictează conștiința.
‎Nu poate fi tatăl său, ci doar el însuși.
‎Letopisețul se va scrie în continuare, ‎filă cu filă,
‎dar Uhtred de Bebbanburg nu va fi pomenit.
‎Însă și eu am ieșit biruitor.
‎Sunt Uhtred, fiul lui Uhtred.
‎Sunt Uhtred Ragnarson.
‎Destinul guvernează totul!
‎Subtitrarea: Irina Para