ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Я Утред, син Утреда.
Напередодні його смерті я нарешті помирився
з великим королем Альфредом.
Цим документом тобі пробачено.
Його не стало.
У Вессексі безлад.
Альдгельме, відправ посланця в Мерсію,
мені потрібна додаткова охорона.
Його видіння єдиної Англії нереалізоване.
Вітенагемот має обрати короля.
Не можна дозволити Утреду об'єднатися з Едвардом.
На цей момент данці чекали давно.
Але Бріда шукає правду.
Люди говорять, що саме він убив Раґнара.
-Етельвольд? -Це був він?
-Він боявся Раґнара. -Тоді я його вб'ю.
Лише з кров'ю Тури ми відправимо Раґнара до Вальгалли.
Ви скажете Утреду, що його пробачення буде скасовано.
Він має залишити Вінчестер, або я накажу його затримати.
Леді Ельсвіта пішла проти бажання свого чоловіка, і я опинився у в'язниці.
У той самий час, в моїй сестрі вбачали лише данку.
Чи вона не данка?
Ворога.
Тут тобі й місце, в ямі.
Усе залежить від долі!
ЗА МОТИВАМИ РОМАНІВ БЕРНАРДА КОРНВЕЛЛА
Беокко!
Беокко, коханий.
Беокко!
Він із Богом.
Нехай його душа відпочиває з миром у вічності. Амінь.
Вогонь!
Дзвоніть у дзвін! Пожежа!
Несіть бочки з водою!
Ми маємо зустрітися, володарю, і продовжити нашу попередню розмову.
З якою метою?
Данці почують про смерть Альфреда й нападуть на Мерсію.
-Мерсія буде готова. -Померти? Чи розквітнути?
Знайдіть мене.
Я знаходжу його нікчемнішим за гада.
Це не значить, що він неправий.
Треба зупинити пожежу!
Несіть більше води! Заради Христа, несіть ще води!
О, Святий Ісусе!
О Боже милостивий!
Знайди отця Беокку! Швидко! Іди!
-Ще води! -Сітріку! Тура? Вона в середині?
Я... думав, вона в палаці?
-Ні, вона вийшла, вона його залишила! -Більше води!
Отче Беокко?
Ми хотіли б попрощатися з королем.
Наодинці.
Так, звичайно.
Леді Ельсвіто, пробачте мені.
Ви збираєтеся піти проти бажання короля.
Отче Беокко, ви потрібні.
-Гасіть двері! -Назад! Відходьте! Дах падає!
Ні! Цього не може бути! Туро!
Я тут! Я поруч!
Туро!
Беокко.
Отче, тепер вона з Богом, ви це знаєте.
І Він зрадіє їй, я впевнена.
Так само померла її сім'я - у вогні.
Гадаєте, це її заспокоювало? Чи навпаки, ще дужче налякало?
Отче, зараз ми знаємо лише, що вона спочиває в мирі.
Вона спочиває в мирі.
Отче, зараз вам треба пройтися.
Можливо, випити елю?
Як тільки жар зійде, я знайду її
й загорну, щоб ви поховали її.
Ні, я... сам знайду її. Вона моя дружина.
Так. Тоді ми допоможемо.
Ця пожежа сталася не просто так, звісно ні.
Це темні й важливі часи для Вессексу й Мерсії.
Щойно данці почують про смерть Альфреда...
Вони нападуть. Ти казав це, і ми згодні.
-Ми будемо битися. -Навіщо?
-Навіщо битися, тільки щоб програти? -Хто каже, що ми програємо?
Для найменшого шансу перемогти Мерсії потрібен Вессекс,
а Вессекс залишився зі щеням за господаря. Ви програєте.
З данцями немає вибору,
-крім як битися. -Ми домовимося.
Тоді дамо їм вбити Едварда й кількох ідіотів,
-що пішли за ним. -Кількох?
За Едвардом не весь Вессекс.
Деякі підуть за ним, але не всі.
У Вессексі не буде великої кількості людей.
Володар Сіґебріт поїде до Кенту
підготувати своїх чисельних людей і фірд.
Для чого? Приєднатися до данців?
Едвард - не Альфред і ніколи ним не буде, але...
У мечах немає потреби!
Це лише привітання! Відпустіть мене!
-Не відпущу, доки не заспокоїтеся! -Це божевілля.
-Отче Беокко, ви страждаєте. -Я не бажаю чути твій голос!
Це ти її вбив, а не якась вуглинка, що випала з багаття!
Я не винен у вашому нещасті.
Це ти, якщо не прямо, то через слова, що ти нашіптуєш,
через брехню, що кажеш, через жовч, що вивергаєш!
Гадаю, треба знайти інший стіл.
В чиїхось очах тендітна жінка стала лише ворогом.
Вам не варто слухати цю людину.
Отче Беокко, я пробачу цю виставу лише раз!
Ще одне слово - і ви заплатите.
Що я казав? Вессекс розколото.
З мене досить.
ГУНСТАНЕСТУН
ГУНСТАНТОН, КОРОЛІВСТВО СХІДНА АНГЛІЯ
-Гестене? Що це? -Це початок, друже мій.
Альфред, король сраних саксів, нарешті сконав!
Король мертвий!
Гестене, ти впевнений цього разу?
-Дагфінне? -Це правда, володарю.
Ми це чули багато разів від священиків, воїнів і селян.
Вони ридають на вулицях Вінчестера.
Тоді це починається.
Починається.
Нагостріть ваші леза! Починається!
Буде суд чи звичайна страта?
Утреде, наміром матері було перерізати тобі горло,
але її переконали повернутися до вигнання.
Ти маєш залишити Вінчестер і Вессекс та ніколи не повертатися.
А як щодо Едварда?
Як щодо листа короля з пробаченням? Це нічого не значить?
Утреде, тобі треба поїхати, інакше тебе вб'ють за її наказом.
Знайди Беокку.
Я маю поговорити з Беоккою. Будь ласка.
Я не можу його привести.
У нього достатньо випробувань.
Яких випробувань?
Я тут.
Я чув, що сказала леді, і я тут, щоб благати тебе, Утреде,
-залишитися. -Отче Беокко, він не може лишитися.
-Буде слухання. -Можливо.
І нас почують. Нас мають почути.
-Що сталося? -Погоджуйся на суд і виступи.
Якщо не погодишся, тоді диявол виграв!
-Беокко? -Не полишай того, що допоміг побудувати!
Ти змінився.
Тура з Богом...
З богами навіть.
-Як? -Пожежа.
Яку розпочали добрі християни, без сумніву.
Хто саме?
Тепер вона з Ґізелою й зі своєю матір'ю.
Ми не можемо дозволити собі, щоб її смерть нас поглинула.
Усе, за що стояв Альфред, руйнується.
Тебе, Утреде, не заштовхають у тінь!
Ти маєш стати світлом.
Леді Етельфледо.
Ви повідомите своїх брата й мати,
що Мерсія має короля з власним розумом.
-Я не зроблю нічого подібного. -Альфреда немає.
Тож усі домовленості з Альфредом більше не діють.
Мерсія залишиться союзницею Вессексу,
обидва королівства вистоять разом або програють.
Обидва королівства рівні!
Кожне вільне обирати, з ким товаришувати, а з ким битися.
З ким битися?
Володарю Альдгельме,
нагадайте моєму чоловіку, що значить бути мерсійцем.
Пане королю.
Маю зазначити, що не можу не погодитися.
Я маю впевнитися, володарю,
що ви не погодитеся на союз Мерсії з Етельвольдом або данцями.
-Це буде зрада. -Ти маєш упевнитися?
-Ми горді мерсійці. -Ти ставиш під сумнів мої рішення?
Я занепокоєний.
Сумніваєшся в мені?
Просто хочу знати хід ваших думок.
Моя варта з 50 чоловік.
Ти послав по них?
Вони потрібні вдома, володарю.
Ти послав за моєю вартою в 50 чоловік?
Ні.
Якщо виживеш, Альдгельме, ніколи не йди проти мене знову.
Ніколи.
Тебе поранили під час бійки у пивній.
Я міркував щодо мого переходу на бік данців.
-Я чекатиму до останньої миті. -Це як?
Едвард виступить, я пообіцяю приєднатися,
але запізнюся.
Коли данці атакуватимуть спереду, я атакуватиму ззаду.
Моя армія проти фірду селян.
Це буде різня, і мої люди виживуть.
Я так і чую крики паніки.
Леді, пробачте мені, я не знав, куди ще податися.
Він гадає, що може домовитися...
або хоча б міркує про таку можливість.
Кровотечу призупинено, я сподіваюся.
-Поранення в живіт - це повільна смерть. -Воно загоїться й заживе.
Леді...
моє серце належить вам.
Боюся, я вас кохаю.
Коли це казати, якщо не тоді, коли вмираєш?
Ви не вмираєте.
Леді, ви маєте діяти. Заради Мерсії.
Ви повинні.
Призвіть людей до зброї й врятуйте нас.
Час.
Я відвезу вас до кордону з Мерсією,
щоб упевнитися, що ви залишили Вессекс.
Володарю? Що це? Полювання?
Я знову злочинець, якого мають вигнати або стратити.
Нам слідувати за вами, володарю?
Залишити Вінчестер данцям?
Володарю. Крокуйте.
Що він робить?
Він стоїть, леді.
Утреде! Ви підете й сядете на вашого коня!
Я вільна людина.
У мене є лист із пробаченням.
На ньому печатка короля.
-Його написано рукою короля. -Хто-небудь, притримайте йому язика.
Чи слово Альфреда нічого не значить, тепер, коли його немає?
Ти - людина, яка приставила ножа до горла короля!
Представ нам одного свідка, який скаже, що листа написано з власної волі.
-Одного-єдиного свідка. -Свідків на було.
Ми даруємо тобі життя!
Ти маєш бути вдячним і залишити цю землю з миром!
Ось миру й не буде, леді. Війна наближається.
Армія данців наступає в цей самий час.
І я не залишу людей Вессексу!
Ким тебе себе вважаєш? Стеапо!
Мамо, усе місто дивиться.
-Утред каже правду. -Ти по вуха закохана, і все.
Леді Ельсвіто!
Я не можу дозволити здійснитися несправедливості!
Якщо Утред із Беббанбурґа стверджує, що вільною людиною
його зробив сам Альфред,
ми не можемо це легковажно відкидати.
Лише король може заперечувати королю.
У Вессексі немає короля! У Вессексі немає короля!
У нас є Едвард, король!
Вітенагемоту вирішувати, хто король.
-Едвард - принц. -У нього немає повноважень.
Він син Альфреда і більше нічого!
Я певен, монастирі сповнені синів Альфреда.
Чи всі бастарди претендуватимуть на корону?
Єпископе Еркенвальде, ви припините цю виставу.
Король він чи ні, якщо Едвард вважає лист із пробаченням неправдою,
тоді я залишу Вессекс!
Стеапо, поверніть ув'язненого до палацу.
Це не місце для подібних рішень.
Це саме місце для цього! Здійснення правосуддя мають бачити!
Стеапо! Відійдіть від ув'язненого.
Хоча він залишається ув'язненим,
я дозволяю володарю Утреду сказати. Він заробив це право.
А ось ви, володарю, поки що ні, у вас немає повноважень.
Ви заперечуєте право людей бачити здійснення правосуддя, володарю?
Ні.
Утреде, король поклявся, що ти маєш померти.
Чому він змінив думку?
Він вірив, що я заробив пробачення.
Це що, хвастощі?
Зазирніть в його хроніки. Я на кожній сторінці.
Це брехня! Тебе не названо жодного разу!
Але я там!
Про мене не згадують, але я там, леді!
Воїни Вессексу знають це.
Данці знають це.
І це мені сказав сам король.
Я почула достатньо.
Я з ним від боліт Сомерсету до Етандуна
і в усіх битвах, які були потому!
Ми були пов'язані, він і я.
Він був людиною, якою я б ніколи не став і якою стати не хотів.
Я його любив і зневажав.
Але служити йому завжди було честю для мене.
Він був моїм королем!
І він не хотів відправитися до свого Бога,
не залишивши мені те, що я заробив багато разів поспіль!
Мою свободу!
Але лишається запитання: чому він не оголосив про це?
Згадайте мого доброго друга Леофріка.
Воїна і сакса до мозку кісток!
Одного разу він сказав, що я не зможу бути краще за Альфреда.
«Бо він розумний покидьок», - сказав він.
Можливо, ваш батько вирішив на оголошувати мою свободу
саме через це.
Щоб люди могли бачити, як їхній новий король Едвард
чине правосуддя.
Справедливо, я сподіваюся.
Ти погодишся на рішення Едварда, короля?
Так. Даю своє слово.
-Володарю. -Я знову кажу, з усією повагою,
хлопець не має повноважень виносити таке рішення!
Він принц, і більше нічого.
Він не більший наступник корони, ніж я.
Володарю, вам приймати рішення.
Мій батько король Альфред вимагав вірності, єдності.
Він вірив у свого Бога й сумнівався в тих, хто не вірив.
Язичнику не можна повністю довіряти,
доки він не прийняв Бога Альфреда як свого.
Утім...
саме язичнику він довіряв більш за все.
Саме слово Утреда він поважав більше за все.
Утреде з Беббанбурґа...
я визнаю лист, написаний моїм батьком, правдою.
Пробачення Альфреда в силі.
Ти - вільна людина, здатна обирати свій власний шлях.
Можу я запитати, володарю Утреде?
Тепер, коли ви знову вільна людина, куди вестиме ваш шлях?
Я хотів би знати.
Стеапо, мій меч.
Одного дня, отче, я сподіваюся, мій шлях приведе мене на північ, до Беббанбурґа.
Але зараз, я гадаю, що потрібен тут.
Я піду за Едвардом, королем!
Кнуте! Поклянися богами, що це Етельвольд убив Раґнара.
-Так. Клянуся. -Він не має загинути в битві.
Якщо хочеш, щоб Раґнар потрапив до зали воїнів,
тоді Етельвольд не має спіймати будь-якого меча.
-Я не розумію. -Оберігай його, поки я не буду готова.
-Зроби це для мене й Раґнара. -Гаразд, оберігатиму його.
Ми б'ємося за Раґнара!
І за кожного данця, який загинув від саксонського меча!
Якщо данці йдуть через Східну Англію
в напрямку східної Мерсії, тоді ці землі - Данелаг.
Їхня армія лише зростатиме.
Ми маємо вийти їм назустріч.
У мене шпигуни в Данелазі.
Вони підтвердили, що армія близько.
Я наказав своїм людям на кордоні відступати.
-Відступати? -Це здоровий глузд, володарю.
-Кожен воїн на рахунку. -Але як далеко мені відступати?
Де і коли Мерсія дасть відсіч?
Де і коли приєднається Вессекс?
-Це треба вирішити. -Я хотів би знати.
Бо у Вессексі, здається, безлад і сумніви.
Чи кожен олдермен тут за Едварда?
Так, звичайно. Він стане королем.
Володарю Сіґебріте?
Так.
Як щодо тих, кого тут немає?
Щодо тих, хто поквапився повернутися до себе,
знаючи, що ходять чутки про війну?
Вони з нами, володарю Етельреде!
Воїнів Вессексу не буде дуже багато, я чув.
Ми маємо виступити й битися, володарю.
-Пане королю. -Навіть не думайте,
що є інші варіанти.
Гестен і Кнут - безчесні люди.
Вони віднімуть вашу землю, срібло й несправжню корону.
Ви всі чули мене.
Так, імовірно, що данці перевищуватимуть кількістю,
але цю битву виграти можна.
Але вона потребуватиме нас усіх: кожну людину, кожен меч.
Ми битимемося хитро й з розумом,
як того нас навчив Альфред.
З нами Бог.
Я повертаюся в Мерсію.
Надішліть листа з намірами і якнайшвидше. Але застерігаю.
Я не битимуся, якщо битву не виграти, я не відправлю людей на вірну смерть.
Бажаєте стати маріонеткою, володарю Етельреде?
Надішліть листа.
Володарю.
Він правий.
Я не мій батько.
Коли Вінчестер захопив Ґутрум,
ваш батько ховався по болотах місяцями.
Він ховався, бо боявся за своє життя й поразки,
але він опанував свій страх.
Ми знайдемо слова, а ви напишете листи
кожному олдермену й тану Вессексу,
і вони відгукнуться на ваш виклик. Вони прийдуть.
-Куди? -Володарю.
Якщо у нас менше людей,
тоді останнє місце для битви - відкритий простір.
Беданфорд.
Беданфорд достатньо далеко звідси.
Вони б пішли цим шляхом.
Іти довго, володарю, але місцевість може бути нашою перевагою.
Може, володарю.
Це має бути Беданфорд.
Тоді я це зроблю.
З вашою допомогою...
Я знайду слова.
Диявол не може перемогти й не переможе.
Мені потрібен меч або сокира й щит.
Цю битву я не дивитимуся.
Я маю битися, Утреде, до нестями.
Володарю Сіґебріте.
-Їдете вночі? -Треба піднімати армію.
Ви певний час спілкувалися з Етельвольдом. .
Якщо ви сумніваєтеся в моїй вірності, не варто.
Я за Вессекс, як мій батько й дід.
Але ви не за Едварда?
Це не робить мене зрадником моєї країни.
-Тоді ви будете битися? -Так.
Вессексу знадобляться люди Кенту.
Лист скоро вас знайде.
Ми там будемо, заради добробуту Кенту й Вессексу.
Так, заради Вессексу, володарю Сіґебріте.
Одного дня ти сакс, іншого данець, Утреде.
Я ще не висловив співчуття з приводу Раґнара.
Твій брат заслуговував на смерть воїна.
Шкода, що ти не побачиш його у Вальгаллі.
-Саме тут тобі місце. -У Вінчестері?
На підлозі стайні разом із конячим лайном.
Ти підеш за Едварда?
Як і Сіґебріт, я буду там і молитимуся за перемогу.
-Саксів чи данців? -Яка різниця? Ти не належиш до жодних.
Колись я боявся тебе, Утреде, але тепер бачу, що ти лише меч,
шматок металу.
Так, у тебе є слава, але вона згасне.
І ти помреш, забутий нащадками.
Ти не потрапиш ні до раю, ні до Вальгалли.
Лист від Едварда має бути дуже хорошим.
Лист надіслано.
Він призиває кожного чоловіка в королівстві відгукнутися на призов
і приєднатися до нас по дорозі на битву.
Там написано, що це буде битва, про яку говоритимуть
багато століть потому.
Цю битву ніхто не ігноруватиме, стоячи осторонь і наглядаючи.
Кожен має знайти зброю й битися!
Вессекс завжди залишатиметься світлом.
Неважливо, наскільки важкими ставатимуть мечі...
ми маємо битися
і битимемося, поки перемога не буде нашою!
Ми виступаємо!
ВІКУМБ
ГАЙ-ВІКУМ, КОРОЛІВСТВО МЕРСІЯ
З нами немає Етельвольда, я помітив.
А я думав, чому не смердить. Без сумніву, зараз він прямує до данців.
Він може знати про Беданфорд, він їм скаже.
Тому ми підемо до лісу поза межами Беданфорда.
Невже?
Ми зберемося біля Беданфорду, як просимо в листі,
а тоді нападемо на данців у лісовій місцевості.
Невеличка перевага для нашої меншої чисельності.
-Кров у безпеці? -Так, володарю. Вона благословенна.
-Кров Тури? -Так.
Це врятує душу Раґнара?
Вона витягне його з Ніфлгейму й поверне до Вальгалли, так.
З пекла в рай.
Я маю вбити того, хто вбив Раґнара, мечем, поміченим кров'ю Раґнара.
-Кров'ю Тури. -Це одне й те саме.
Кого ти маєш вбити?
Я не знаю.
СІНЕБАЛДЕТУН
КІМБОЛТОН, КОРОЛІВСТВО МЕРСІЯ
То Утред живий?
-І тепер він з Едвардом? -Так.
Ти мав його вбити.
І не вбив.
Не знайшов його сплячого?
Це неважливо, бо Вессекс зламаний.
Половина олдерменів не прийдуть на призов Едварда,
а один з тих, хто прийде, наш союзник.
Сіґебріт із Кенту.
Він керує однією з більших армій Вессексу й він з нами.
Невже? Тоді коли він до нас приєднається?
Він приєднається в битві.
За моїм планом він атакуватиме саксів ззаду,
коли почнеться битва.
Добре.
-Джекдо! -Що?
Кнут відправить шпигунів на пошуки табору саксів.
-Йди за ними. -За ними?
Ти знайдеш Утреда й передаси йому послання.
Від володаря Сіґебріта немає звістки. Я сподівався, хтось вже буде тут.
Вони прийдуть, володарю.
Ми маємо просуватися до лісової частини, там почнемо битву.
Ми не можемо дозволити їм вийти на відкритий простір.
Це може стати місцем, де ми помремо, Утреде.
Або це може стати місцем, де ви станете королем, володарю.
Великим королем, як ваш батько при Етандуні.
Немає нічого нікчемнішого за мертвого шпигуна.
Фінане?
-Джекдо? -Каже, у нього послання, володарю.
Так, володарю. Від Бріди.
Кажи.
-Мене відпустять? -Так, тебе відпустять,
але ти не повернешся до данців.
Кажи своє послання.
Вона сказала: «Етельвольд», володарю.
Вона сказала: «Не схиб».
Далеко вони звідси?
Вони близько.
-Ти зустрінеш смерть, це точно. -Помиляєшся, Джекдо. Я не помру.
Осферте!
Кров.
Сьогодні...
я не прошу вас битися за Альфреда.
Я не прошу вас битися за Едварда чи корону.
Але битися за себе й своїх пращурів!
Вони поховані в землі Вессексу й Мерсії,
вони перетворилися на цю землю!
Вони стали землею.
І хоча говорю я,
але ми битимемося за них!
Вони атакують ззаду! Захищайте лінію! Ворушіться!
-Усі! До бою! Атакуємо! -Ворушіться! Уперед!
Убийте всіх сраних саксонських покидьків!
Утреде, цієї наволочі забагато!
Тримайте позицію!
Де мерсійці?
Утреде, лінію проривають!
Назад!
Де Сіґебріт?
Володарю! Коні! Вершники!
Це Етельфледа! Це Мерсія!
Вони стоять міцно! Етельвольде! Коли твоя людина атакуватиме?
Скоро! Коли вони втомляться! Дуже скоро!
Он там! Ось і він! Чи я не казав?
Яку позицію він займає?
За наших пращурів!
І за Вессекс!
Він приєднується до нас?
Це твоя людина!
Це твоя людина. І він б'ється за Едварда!
Він зрадив нас! У нас усе ще чисельна перевага!
Це твоя людина!
Штовхайте! За мною!
Бийтеся! Тримайте позицію й бийтеся!
Нас зраджено.
Ними керують дияволи!
Битву програно.
Утреде, будь ласка.
У мене рука зламана.
Не можу тримати меч.
-У тебе є інша. -Прошу.
Я поїду на північ, схід чи захід.
Я поїду до Франкії, навіть до Ірландії.
-Ти вбив Раґнара. -Ні.
-Ні, я не вбивав, я не міг. -Ти його вбив.
-Ні. -Визнай свою провину.
Утреде, я винен лише в тому, що бажав отримати своє по праву.
Визнай провину.
Ми однакові, у нас викрали королівства.
Ти вбив мого брата! Визнай це.
Так!
Або він вбив би мене. Між нами йшла війна.
Я цього не вартий. Присягаюся, ти мене більше не побачиш.
Я... я піду куди завгодно, так далеко, як ти схочеш.
Прошу.
Будь ласка.
Утреде.
Утреде, благаю.
Тобі знадобиться срібло для подорожі.
Сплатити за корабель.
Так.
Знадобиться.
Не багато.
Ти більше не побачиш це обличчя.
Ти вирушиш до пекла.
Утреде.
Дивися, міст.
Він переходить до Вальгалли.
Він вільний.
У саксонських хроніках буде написано,
що Едвард здобув велику перемогу над данцями
і забезпечив собі корону Вессексу.
Але попереду чекають інші битви,
як із данцями, так і в самому Вессексі.
Король має вирішити, кому довіряти, а кого позбавитися.
Він має однаково розуміти своїх ворогів і своїх друзів.
Він має навчитися судити людину не за місцем її народження,
а за її серцем.
Король має бути королем з власною волею.
Він не може бути своїм батьком, він може бути лише самим собою.
Хроніки зростатимуть, сторінки додаватимуться,
але Утреда з Беббанбурґа не згадуватимуть.
Хоча я теж був переможцем.
Мене звуть Утред, я син Утреда.
Моє ім'я Утред Раґнарсон.
Усе залежить від долі.
Переклад субтитрів: Олена Козар