ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ «NETFLIX»
Я Утред, син Утреда.
Боротьба за вплив погрожує зруйнувати старі союзи.
Едвард діє так, наче Мерсія - його королівство, а це не так!
Мабуть, ви перестали ясно міркувати, бо ви зараз так далеко від дому.
Повертайтеся до Вінчестера.
Баланс влади у Вессексі змінюється, а Ельсвіта бачить втілення своїх планів.
Я хочу забрати Етельстана до Бедвіна й виховати його там.
Організуй усе. Попрошу Утреда супроводжувати вас.
Про зраду Ердвульфа розповіла його сестра.
Рятуйся.
Не маючи союзників він шукає тих, хто теж хоче помститися.
Це лайно допоможе нам завоювати Вінчестер,
не пролив жодної краплі данської крові.
Я прийняв пропозицію правити Мерсією.
Нарешті я укладаю угоду з Утредом із Беббанбурґа.
Та я знаю людину, яка на це більше заслуговує.
Своїм першим розпорядженням як правителя Мерсії
я не можу вчинити інакше, як зректися трону
на користь леді Етельфледи!
Леді Етельфледа не може правити Мерсією!
Та довелося піти на певні жертви.
Клянуся, що поки посідатиму трон Мерсії, дотримуватимуся целібату.
Вітенагемот згодний?
Згодний!
Тоді, леді Етельфледо, можете сісти на трон.
Доля править усім!
Я сумуватиму за тобою, Утреде Раґнарсоне.
Хай живе леді Етельфледа!
ВІНТАНСЕСТЕР
ВІНЧЕСТЕР, КОРОЛІВСТВО ВЕССЕКС
Що це?
Варто!
Схопіть священників.
Не дозволь їм убити нас.
Мені сказали, ти тут головний.
Я не король.
Я знаю, що ти не король.
Битиметеся чи здастеся?
Здаємося.
Під замок їх.
-Ми захопили місто? -Скоро захопимо.
Ми вирвали серце в саксів.
Усе почалося!
-Приготуйтеся. -Займіть позиції.
ЗА МОТИВАМИ РОМАНІВ БЕРНАРДА КОРНВЕЛЛА
ТЕКЕМ
ТЕТЧЕМ, КОРОЛІВСТВО ВЕССЕКС
Я тут один роботою займаюся?
Якщо я розводитиму вогонь, то їсти не готуватиму.
Це привілей - облаштовувати табір для леді Ельсвіти.
Так, Едвард виказав нам честь...
Попросивши супроводжувати його матір.
Коли я приїду в Бедвін,
вознесу молитви з подякою від вашого імені.
Боюся, я не буду вдячним.
Бог діяв через тебе, Утреде. Ти не один приніс жертву.
Це не жертва. Не була пролита кров.
Пірліґу, дай кремінь.
Однак, ти віддав те, що тобі було найдорожче, людям Мерсії.
І за це я буду завжди вдячна.
Ти тепер слуга леді Ельсвіти?
Якщо ти звернешся до Христа, можливо, я знайду спосіб добре тобі віддячити.
Отже, залишуся без нагороди. Не прикидатимуся, що вірю, якщо це не так.
Хоч і малоймовірно, що ми з тобою будемо друзями,
тепер я бачу, як ти мені можеш бути корисним.
Це дуже зворушливо.
Я мала на увазі, у завершені роботи, розпочатої моїм чоловіком.
Тепер я знаю, що вона для тебе чогось варта.
І я подумала, що, якщо працюватимемо разом, може...
Я не буду частиною вашого плану. Мені треба про своїх дітей дбати.
-Що ви спланували для хлопця? -Нічого.
Я просто хочу належним чином виховати нащадка Альфреда.
Чи не так, отче Пірліґу?
Так... Усе так, як ви кажете.
Гадав, її плани тебе не цікавлять.
Не цікавлять. Свою роль я зіграв.
Вбивця Данців тепер Людина Миру.
Шкода, що Альфред це не бачить.
Мій чоловік бачив в Утреді те, чого ніхто з нас не розумів.
Міледі, ми всі бачили. Гадаю, лише ви не бачили.
Цього недостатньо.
Мені холодно. Будь ласка, підіть і нарубайте ще.
Звісно, міледі.
Вона так показує, що ти їй подобаєшся.
Як скоро ми дістанемося Бедвіна?
Як пощастить - до завтра. Якщо не зупинятимемося помолитися.
А тоді ми поїдемо у Коккгем.
-Хіба це не добра новина? -Добра.
Я хочу жити поруч із тобою, батьку, просто... Коккгем маленький.
Мирний і безпечний.
А може, поїдемо у Вінчестер? Ми були там щасливі.
Ці вершники стежили за нами?
Ні. Просто, ми на торговельному шляху.
А ті?
Мілорде!
-Чого вони хочуть? -Побачимо.
Зберігайте спокій.
Схоже на засідку.
Точно, засідка.
Утреде! Який сюрприз.
Я чув, що ти їдеш на південь, та не повірив.
Як завжди, боги тобі допомагають.
Ми чекали на короля,
та тепер і тебе вистачить.
-Чого ти хочеш від нас, Гестене? -Подарунок для свого нового володаря.
І кому ж це так не поталанило?
Сітрік, родич Івара Безкостого.
Хлопець без репутації?
Репутацію він заробить.
Він приплив з Ірландії й хоче, щоб за ним пішли всі данці.
Він врятував Бріду, і вона приєдналася.
І до Кнута вона приєдналася, та це їй на користь не пішло.
-Ти приніс клятву хлопцю, Гестене. -Так, він молодий.
Та він хитрий.
Поки ти вдавав правителя, а сакси билися між собою, він...
Захопив Вінчестер!
-Ні! -Так!
Леді Ельсвіто, ви їдете додому!
-І дівчину заберіть. -Ні!
Не бийся з ними!
Не знав, що ти так турбуєшся про вдову Альфреда.
Ну ж бо, Утреде, ми квити.
Ти в мене забрав хлопців Кнута, а я в тебе цих полонених.
Мілорде!
Послухай, як верещить ця свиня.
Що нам робити, мілорде?
Зв'яжіть їх і залиште повільно помирати. Сітрік хоче твоєї смерті.
Відвези мене до нього!
Я буду радий із ним битися.
І подарувати йому репутацію людини, що знищила Вбивцю Данців?
Ні.
Ця честь має дістатися мені.
ЕҐЕЛЬСБУРҐ
ЕЙЛСБЕРІ, КОРОЛІВСТВО МЕРСІЯ
Боюся, ти занадто скоро їдеш.
Хіба не краще зараз поширити свій вплив у Мерсії?
Якщо Еофервік вразливий, у нас є нагода, яку не можна втрачати.
Тоді і я поїду. Не хочу, щоб ти сама з ними билася.
Едварде, благаю, у мене досить людей і срібла, щоб зробити це для нас обох.
Ти занадто багато часу провів у Мерсії.
І, хоч як би не поважали тебе мої люди, одного лідера для армії достатньо.
Домовилися. Я повернуся до Вессексу,
-а Мерсія пишатиметься своєю правителькою. -Дякую.
Обіцяю привести війська до Вінчестера,
щойно ми укріпимо північний кордон.
І ми зустрінемо твоїх людей, як братів. Справді.
Захопимо Еофервік - і мрія нашого батька стане ближчою до втілення.
Ми виженемо данців ще на нашому віці.
Кажуть, це спокійний спосіб померти.
Ти наче засинаєш після того, як випив забагато еля.
Буде час подумати, Утреде.
Як тебе нарешті переміг...
Могутній Гестен!
О! Такий великий воїн!
Ось твій меч! Візьми його.
Ні?
Ви двоє, залишайтеся тут. Розповісте, хто помер першим.
А якщо занадто довго помиратимуть, переріжте їм горло, як свиням.
Слухаємося, Гестене.
Ходімо! Повернемо королеву до її палацу
й побачимо, як сильно король Едвард насправді любить свою мати.
Заспокойся, Сітріку.
Сили тобі ще знадобляться.
Подивися, він краде в мертвих. Хіба йому мало винагороди?
Це означає, що він нам не довіряє.
Може, він і правий. Мені він не подобається. Занадто підлизується.
-Так. Він дуполиз. -Гмм...
Та дав добру пораду, і тепер ми виграли.
-Треба скласти план. -Який?
Як ми їх знищимо.
Це місто, їх святині, усе, що робить їх тими, хто вони є.
І що робить Едварда тим, хто він є?
Він не такий лютий ворог, як батько.
Та, як усі сакси, послаблений своїм богом.
Зроби шкоду їх вірі - зробиш шкоду їм.
Почни з їх мерців.
Викопай їх. Їм це дуже не сподобається.
Гадаю, ми почекаємо й подивимося на їх реакцію.
І дозволимо саксам перехопити ініціативу?
Дозволимо перехопити ініціативу - побачимо, хто їх справжні лідери.
І цих людей захопимо першими.
А тоді захопимо Вбивцю Данців.
І ти отримаєш, що хочеш.
Сітріку...
-Сітріку... -Так...
Не засинай.
Сітріку! Не засинай!
Подивися на мене. Усе буде добре.
-Можеш дотягнутися до вузла? -Він занадто міцний.
Леді?
Орме!
Ти де?
Орме!
Орме, ти куди пішов?
Орме!
-Ідіт, швидко! До Сітріка! -Гаразд!
Ось так. Спершу звільни руки.
Швидше!
Мерщій!
Нехай падає.
-Дякую. Далі - Пірліґ. -Точно він?
Отямся, Сітріку!
Убий його, Сітріку!
Убий покидька!
Ти янгол.
Я йду, мілорде.
Біжимо! Вони не могли їх далеко відвезти.
-Вони забрали коней, мілорде! -Треба забрати Стіорру!
Вони не знають, що вона ваша дочка.
Пірліґу, знайди Едварда, розкажи йому, що тут сталося.
-Так, мілорде. -Ми підемо до Вінчестера.
Їм не забрати те, що їм не належить, поки я живий!
-Мілорде! -Що?
Біжимо!
Ходімо.
Що?
А?
Я хочу домовитися. Я дуже багата людина.
І?
І я можу тобі запропонувати більше срібла, ніж ти...
Я живу без срібла.
Мені потрібна одна річ, і її ти мені не можеш дати.
-Що? Може... -Помста.
Справді? Кому?
Усім вам.
Нарешті Вінчестер.
Не дивися навколо. Це не те місто, з якого я їхала.
Не треба сподіватися. Вони нас уб'ють.
Тож пропоную молитися й дякувати Богу за своє життя.
Не буду. Я не християнка.
Нічого не кажи про те, як ми подолали Вбивцю Данців.
Заберемо в Сітріка винагороду й поїдемо звідси зі сріблом.
Тільки тоді повідаємо, хто справжні воїни.
Леді Ельсвіто!
Рада бачити, що ваша родина возз'єдналася.
Я хочу поговорити з вашим ватажком.
Я тут ватажок.
Я маю на увазі, з чоловіком, який за це відповідальний.
Не ображай мене.
Я не вдаюся до образ.
Та попереджаю тебе.
Це вторгнення вам так не минеться.
Мій син спалить усіх нас,
перш ніж поступиться кількома метрами землі Вессексу.
Ви зграя дурнів.
Самі того не розуміючи, ви потрапили в пастку в цих стінах.
Нарешті всі язичники зібралися в одному місці.
А коли прийде полум'я, а воно прийде,
ми дивитимемося, як палають ваші душі, тоді як наші летітимуть на небеса!
Нехай її служниця годує її лайном.
Катуй мене, як хочеш.
Та знай, що вона й хлопець - данці.
Їх зробили рабами після нашої перемоги в Теттенголі.
Якщо цінуєте своїх, забирайте.
Хто така Сйофн?
Служниця Фріґґ.
Ця, в кращому випадку, наполовину данка.
А малий чернець - взагалі ні.
Половини данської крові досить. Хай дівчину тримають окремо.
Це дочка Утреда.
Я її впізнав.
Бачив її в Мерсії, коли мене зрадила сестра.
Я тебе ніколи не бачила.
Точно! У неї його погляд. І вона така сама хитра.
-Знайдіть Утреда, віддайте її голову. -Ні!
Зробіть це! Це приведе його сюди.
Усіх їх приведе. І почнеться кінець!
Що таке?
Я думала, ти прагнула вогню.
Відведіть королеву й інших туди, де вони тримають мертвого короля.
А вона піде зі мною.
Ні! О Боже...
Це ще не означає, що їх вбили.
Стіорра сильна. Вона не викрила себе.
Чому вони посилили захист?
Може, готуються до облоги.
-Гадав, данці не люблять облоги. -Так.
Мабуть, Сітрік навчився чогось в Ірландії.
Він хитрий. Може, змінює стратегію.
Є в них стратегія чи ні, їх забагато.
Що як ми не зможемо потрапити всередину?
Якщо Сітрік бився з ірландцями,
він знає, що ми міцні шельми й не здаємося,
навіть коли стикаємося з чимось, що, здається, неможливо здолати.
Не роби цього.
Я не скривджу тебе. Не треба.
Я хочу лише поговорити з тобою.
Відповідай чесно, і я поставлюся до тебе добре.
Я чула про «доброту» чоловіків і не хочу її.
Я данець, який захопив Вінчестер.
Якби я хотів злягатися з жінкою, мені не треба було б вдаватися до сили.
Хто твоя мати?
Ґізела, сестра Ґутреда Нортумбрійського.
-То в нас спільні пращури. -Та ми не однакові.
-А де твій дім? -У Беббанбурґу.
Дівчина із землею на півночі.
Наші землі вкрали, та мій батько поверне їх.
То ти одна з нас чи одна з них?
Я одна і з вас, і з них.
Як і багато хто з тих, хто тут живе два чи три покоління.
Це дурість ділитися на саксів і данців.
Коли одна зі сторін намагається знищити іншу, треба обирати, щоб вижити.
Я відмовляюся. Це гра для старих дідів.
Я не долучатимуся до ворожнечі багаторічної давнини.
Я не борюся з жодною зі сторін і не обиратиму.
Це неповага або до батька, або до матері.
Тоді скажу, що любов до честі робить тебе данкою.
Саксів хвилює лише покірність їх богові.
Тоді ви нічого про саксів не знаєте. Для них честь так само важлива.
Але ж вони кажуть, що їх бог - це бог миру.
Ви також вірите їм, коли вони кажуть, що їх бог воскрес?
Гадаєш, між саксами й данцями може бути мир?
Я їх погано знаю. Хочу їх зрозуміти.
Багато хто цього хотів би.
Розкажи про свого батька, Утреда. Чому він нас ненавидить?
Це не так.
То чому він убив так багато наших?
Чому пишається титулом Вбивці Данців?
Не пишається. Він його ненавидить.
Ви говорите як людина, яка ніколи не вбивала.
Я вбивав, та тільки християн.
Я б ніколи не зрадив своїх.
Він ніколи нікого не зраджував.
Він часто розривався між тими, хто його любив, як рідного,
і рідними за кров'ю.
Моя мама - данка. І він її любив.
Якби Утред мав намір знищити данців,
стерти нас із лиця землі, чого б я тут про це розповідала?
-Ми могли б зайти з цими селянами. -То зробімо це зараз.
Щойно занесуть їжу, вони закриють ворота.
Але ж вас тут знають, мілорде.
Нас усіх тут знають. Цей план не спрацює.
Хтось нас зрадить заради власної безпеки.
Я можу зайти.
Я тут не бувала, мене не помітять.
З цієї подорожі ти швидко не повернешся.
Я перечекаю там облогу. Дізнаюся, де тримають в'язнів,
а як подолаєте стіни, знатимете, де їх шукати.
Це може їх врятувати, якщо дійде до битви.
Ти не маєш це робити.
Ні. Я це зроблю.
Дамо тобі провізію. Не можна йти з порожніми руками.
Щойно зачинять ворота, вороття не буде.
Я знаю. Їм буде приємно знати, що ви тут.
КЛЕР
КІНҐСКЛЕР, КОРОЛІВСТВО ВЕССЕКС
Обоє?
-Якщо вони... -Обидва мої нащадки?
Мілорде, якщо Елфверд був у палаці з королевою, так.
Чому Утред не захистив тих, хто подорожував?
Він намагався. Їх було забагато.
Мене хтось зрадив?
-Зрадив? -Данці не діють крадькома!
-Мілорде... -Їм сказали,
що нас нема у Вінчестері.
Ваше перебування в Мерсії не приховувалося.
Натякаєш, що я сам винний?
Що я підвів своїх людей гірше, ніж будь-який король?
Що я дурніший за будь-кого, хто правив до мене?
Готуйте людей. Збирайте фірд!
Збирайте мерсійську варту!
Хоч мертвих підіймайте! Вінчестер буде відбито!
Може, цей чоловік був великим воїном. Як гадаєш?
-Вимагаю, щоб ви це припинили! -Чому?
Це ж очевидно неправильно. Це святотатство!
Але ж я не християнка, тож...
Благаю, нехай ці люди спочивають із миром.
Я декого з них знав і бився з ними поруч.
Може, я зрадив правителів Мерсії, та не зрадив звичайних воїнів!
Ти собі брешеш так само добре, як іншим.
Ти не можеш обирати, яких саксів ти зрадив.
Ти наплював на них, а тепер дивися, як це робимо ми.
Я не плював. Мене змусили.
Ніхто тебе не змушував. Ти нас благав.
Як я сказала, я не християнка.
І я ще не бачила людей, яким подобаються зрадники.
Тож радій, що ці люди мертві
й не бачать, ким ти став.
Іди.
Ось.
Я цього ніколи не пробачу.
І не пробачу короля. Якби він не покинув...
Кнут і Сітрік об'єдналися б,
і загроза подвоїлася б.
Привіт!
Ти занадто молодий і благородний, щоб бути їй слугою.
То чому ти подорожував із леді Ельсвітою?
Я маю навчатися в Бедвіні.
Мабуть, ти їй дуже подобаєшся.
Мене звати лорд Етельгельм. А тебе?
Мені сказали не відповідати на це питання.
Мені можеш сказати. Я друг короля.
Етельстан?
-Так тебе звуть? -Ні.
А може, так.
Навіщо ви привезли позашлюбного сина короля у Вессекс?
Бо мене попросив король.
Король би так не вчинив.
У цієї дитини не більше статусу, ніж у будь-якого сина повії.
Або ти не так добре знаєш його бажання, як я.
-Якщо виживемо, це виправлять. -Але ви не виживете.
Тож рекомендую зосередитися на звітуванні перед Богом.
І, може, поміркувати над своїм гнівом, спрямованим на бідне дитя.
Етельстане, підійди.
Подивися на свого діда, короля Альфреда.
Він був міцним, наче цей камінь,
та його очі були теплими і ясними.
Він світився розумом, як і ти.
Данці напали на нас, щоб розлучити нас із нашим Богом.
У ті часи ми трималися за нашого Господа й не згиналися.
Може, ми це не переживемо,
та переживе наше королівство. І лише це має значення.
Ми бачимо історію через призму того, хто ми самі.
Бог відділив нас від тварин.
І я не дозволю ставитися до себе, як до тварини.
Ми відправили Ідіт на смерть?
Я так не думаю.
То що тепер?
-Треба чекати на Едварда. -Та годі!
Відколи це ми сиділи й чекали на короля?
Відтоді, як хлопець без імені з'явився нізвідки й захопив найбільшу цінність.
Гадаєш, я хочу тут сидіти, коли моя дочка там?
Якщо зрозуміють, хто вона, її вб'ють.
То будемо діяти зараз, поки не пізно!
Переможемо мечами? Я ще не знаю, як проти нього діяти.
Що сталося з чоловіком, який завжди кидався в бій?
Я втратив Беокку й квапливість біля Беббанбурґа.
Зрозумій, я намагаюся знайти більш обережний підхід.
Помовчу.
Я ж телепень.
Усередині дорогі нам люди. Це нам не на користь.
-Я пив ель. -Я знаю.
Що ти хочеш?
Гадаю, когось вбити.
Когось чи себе - або й те, і те.
Сітріку я потрібна, як заручниця. Я йому корисна живою.
Не будь дурною. Він грає з тобою.
На відміну від мене, він позбавлений сумління.
То не розлюти його, вбивши мене.
Якщо хочеш прихильності данців...
Я не хочу прихильності данців!
Укладати з ними угоду було божевіллям. Тепер я це розумію.
Я відповідатиму за наслідки своїх дій.
І також можу насолодитися маленькою помстою.
Я тобі нічого не зробила.
Твій батько налаштував проти мене мою сестру.
Твій батько, леді Етельфледа, король - усі вони.
Украли мій шанс відновити мою честь.
Штовхнули мене обличчям у бруд,
а я лише хотів повернути те, що мені винні.
Ти знаєш, як це - усе життя терпіти насміхання?
Бути змушеним зрадити своїх, щоб вижити?
Знаєш, як це впливає на чоловіка?
Перетворює його на п'яницю?
-Не смійся наді мною. -То не будь жалюгідним.
Ти сам винний у тому, що з тобою сталося.
То ми тепер так граємо?
Б'ємо тих, хто слабший за нас?
Продовжуй. Мені подобається.
-Вона зухвала й не боїться мене. -То так контролюють саксів?
Я не розумію тебе.
У землях саксів людей підкорюють страхом?
Хіба не всіх людей так підкорюють?
-То так процвітав Альфред? -Так.
Ні. Альфреда любили. Дивіться, як його шанували.
А твій лорд Етельред, якого ти покинув, щоб жити зі мною?
Етельреда любили й боялися.
Не ти. Ти вбив його в його ліжку.
Тому він втік із Мерсії.
-Це правда? -Ні. Ти віриш полоненій дівчинці?
Ти брешеш гірше за дитину.
Ти вбив людину, якій поклявся у вірності?
Я знав, що тобі не можна вірити.
Я привів вас сюди. Мені можна вірити. Я це довів!
І як мені тут правити?
Через страх? Чи любов?
Я б завжди обирав страх.
Сітріку, благаю!
Сітріку!
Дуполизе! Ти в лайно впав?
-Що він зробив? -Він має власний план.
А нам треба бути заодно, коли прийде час.
Він із тобою грає.
Ти вже труп, але він влаштує шоу милосердя.
Я його вже знаю.
Ми зайняли це місце, бо шукаємо нову батьківщину.
Ми працюємо всі разом заради досягнення добра для всіх.
Коли ми б'ємося, ми б'ємося з єдиною метою. Вселити жах у саксів.
Але ми не піддаємося гніву.
І ми завжди об'єднані, на відміну від наших попередників,
які спробували й потерпіли поразку.
Убба. Кривавоволосий, Кнут.
Усіх згубив гнів, коли вони намагалися досягти особистої слави.
Так діяли минулі покоління.
І ми більше так не робитимемо.
Цей чоловік...
Чоловік з амбіціями.
В цьому нема нічого поганого.
У всіх мають бути амбіції.
Та він дбає лише про себе й діє з власних бажань.
А такі амбіції - отрута.
Отрута, що може просочуватися.
І ми не повинні дозволити, щоб ця отрута розлилася поміж нас.
Тож хай доля цього чоловіка стане попередженням!
Про небезпеку гніву й амбіцій.
Ні.
Благаю, ні.
Будь ласка, не треба.
Пощади грішника, що кається, Господи!
Прости гріхи, щоб моя душа була врятована, Господи!
Пощадіть його!
Хто плаче за тобою? Хто вірить у тебе?
Повія, яку я колись знав.
Вона ніщо. Не звертайте увагу.
Ти насмілюєшся висловлюватися проти найвеличніших воїнів на цій землі?
-А? -Якщо вони були найвеличнішими...
Де вони зараз?
Гей!
Що ти робиш?
Мене попросили принести їжу полоненим.
Майже переконливо.
Гадаю, ти можеш бути... Його сестрою.
Ердвульф не був пристрасним
і не згадував нікого, хто б любив його.
Ти не та жінка, яка спала з Етельредом за срібло?
Не знаю, про кого ти.
Ходімо.
-Куди ти мене ведеш? -Туди, де тебе Сітрік не знайде.
Ти ж не хочеш, щоб тебе вбили, як брата?
Це наш шанс потрапити всередину?
Може. Якщо ще виноситимуть мертвих.
Фінане, з дороги!
Приведіть Сітріка!
Нападайте крізь ворота! Не бійтеся!
Не показуйте, що боїтеся!
Це безглуздо!
Злізайте з коней! Лучники, готуйсь!
Заберемо те, що по праву наше!
-Туди! На стіни! -Лучники!
Треба зупинити короля, поки його не вбили.
Залийте землю їх кров'ю!
Відступаймо!
-Відступаймо! -Стійте!
Стійте! Тримайтеся з королем!
З усіх кутків сакського королівства збираються люди!
Завтра до світанку ви будете оточені!
Здавайтеся зараз і вас не вб'ють!
Відійдіть!
Пане королю!
Відступіть! Сітрік б'ється по-іншому. Нам потрібен кращий план.
Ви здаєтеся?
Нічого не роби.
Стіни витримають. Той дурень збудував їх міцними.
Послухайте! Не робіть цього!
-В атаку! -Ні!
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко