PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Jsem Uhtred, syn Uhtreda.
Po nečekané smrti svojí dcery…
- Chytím tě! - Ne!
…utekla poražená Brida z Eoferwicu.
Ústup!
Aethelstan touží poznat svého pravého otce, krále Wessexu,
ale Eduard věnuje svou pozornost nové lásce, lady Eadgifu.
I když je náš společný čas prapodivný, docela se mi zamlouval.
A Aelflaed, královna, kterou už nemiluje,
se obrací ke Kristu, aby ji zachránil před ponížením.
Bůh zná tvoje srdce.
Budu se za tebe modlit.
Má milovaná Aethelflaed umírá.
- Nedožije se jara. - Určitě se mýlíš, Finane.
Nezbývá jí moc času.
Rozhodla, že po ní nastoupí Aelfwynn.
Chci jen to, aby moje dcera zaujala moje místo jako paní Mercie.
Nástupnictví v Mercii však nikdy není tak přímočaré.
Mladá lady Aelfwynn není schopná vládnout.
Nabízí tvůj pán náhradní řešení?
To opravdu nabízí, lorde Burgrede.
Právě mířím za svou láskou.
Modlím se, abych k ní dorazil, než bude pozdě.
Všechno je osud!
Jeden!
Dva!
- To nepřežije. - Nejde o přežití.
Jde o bolest.
Tři!
Agónii ze škvařícího se masa nikdy nezapomene.
- Pak uvidíme, jestli onemocní z krve. - Čtyři!
Pět!
Šest!
Sedm!
Osm!
Devět!
Pokud tě bohové neuzdraví do třetího východu slunce,
nechali tě napospas smrti.
Což udělám i já.
PODLE ROMÁNŮ BERNARDA CORNWELLA
AYLESBURY KRÁLOVSTVÍ MERCIE
Běž, pane.
Kde je?
Říkala jsem si, kdy nás poctíš návštěvou.
Ty neodpočíváš?
Je paní Mercie. Může si dělat, co si zamane.
Jak mi opakovaně připomíná.
Řekla jsem jí, že je nemocná.
A já ti řekla, že si nepřeji ležet v klidu.
Na to bude času dost.
Tak, jsem připravená.
- Doprovodíš mě? - Kam jdeme?
Musím se věnovat jistým povinnostem.
Tak pojďme.
Věděla jsi, že je nemocná, a nic jsi mi neřekla?
Požádala mě o pomoc a mlčení. Dala jsem jí obojí.
Ona umírá, Uhtrede.
Tohle se děje u těch, jejichž čas se krátí.
Najednou se cítí plní života, než…
Ale nenech se oklamat, už jí nezbývá moc času.
YORKSHIRSKÉ ROVINY
KRÁLOVSTVÍ NORTHUMBRIE
Tvůj přibitý bůh vyzrál na smrt, že?
Po třech dnech, kdy zakusil všechna muka pekelná.
Věříš tomu, že tě v soudný den vzkřísí z mrtvých?
Ano, to je dogma naší víry.
Byl to i tvůj Bůh, Brido.
Nezapomeň, že tvůj život začal s ním a ne s Dány.
- Jsi jeho dítě stejně jako my… - Tak mi řekni, proč mě opustil?
Proč?
Pokud byla Vibeke jeho dítětem, proč ji nechal umřít? Tak proč?
Ochrání tě, otče? Zachrání tě v tuhle chvíli? Pověz mi to.
Pokud usoudil, že tohle je má chvíle, tak budiž.
Nebuď si tak jistý, že má nějakou moc nad tím, jak skončí tvůj život.
Ono to nebude rychlé. Tohle je teprve začátek.
Pomoz mu! Pomoc!
Kde je, otče? Přijde? Je už na cestě?
Pomoz mu!
Je divné vidět ho tak prázdný.
Není prázdný.
Ještě ne.
Ne. Ještě ne.
Nebudeš na to sama.
- Zůstanu s tebou. - A já si toho moc vážím.
Jen doufám, že najdu její sílu, až ta chvíle nadejde.
Sloužil jsem tvé matce mnoho let.
Jsi její dcera. Vidím ji v tobě.
Myslela jsem, že vláda znamená konflikt,
ale pravdou je, že lidé chtějí mír.
Pokud jsou sytí, mají domov, jsou v teple,
pak si tě brzy začnou vážit.
Kam to jdeme?
Mám nějaké vyřizování s hrabětem, které musím dokončit.
- Na tohle přece není správný čas. - Řekni mi, na co je?
Je čas bojovat s tím, co se ti děje.
Nebuď hloupý, Uhtrede. Bitva je dobojovaná.
- Proč se vzdáváš tak snadno? - Já se nevzdávám!
Já si to nevybrala. Je to cesta, na kterou mě poslal Pán.
- Moje paní. - Hrabě Burgrede.
Dopsala jsem dopis, o kterém jsme mluvili.
- Tohle… je příliš. - Není to dost.
Mercie potřebuje ochranu a já vím, že uděláš, co bude třeba.
Moje paní, byla jsi na nás hodná.
Spravedlivá a čestná.
Pamatuju si, jak ho děsilo pomyšlení, že usedneš na trůn.
Dej lidem čas a změní se.
Co jsi mu dala?
Mám pozemek na své jméno, který chci dát lidem, abych zajistila,
že zůstane jejich, až tady nebudu.
- A kdo usedne na trůn? - Aelfwynn.
Není taková, jakou jsi ji znal. Chápe svoje povinnosti.
Pokud Eduard a já udržíme spojenectví přes naše následníky
a pak jejich, mír a jednota by mohly vydržet celé generace.
Aldhelm jí bude poradcem a bude ji chránit celá armáda.
Nechci tě žádat o další laskavosti.
- Aethelflaed. - Prosím.
Nech mě mluvit.
Opouštělo by se mi ji snáze, kdybych věděla,
že zajistíš její bezpečí.
- To mě ani nemusíš žádat. - Musím.
Tvůj život není tady se mnou.
Aelfwynn není tvoje krev.
- Nepomohla jsem, když jsi mě žádal… - Přestaň.
Budu chránit Aelfwynn a Mercii ze všech sil.
Pojď. Najdeme si nějaké klidné místo, nebo si řeknou, že porušuji svou přísahu.
Brána je tudy.
Jsou i jiné brány, které nejsou tak bedlivě střeženy.
Celé ty roky, jsem se k tobě do postele mohl plížit tudy.
WINCHESTER KRÁLOVSTVÍ WESSEXU
Měla bych vzkázat svému manželovi, že je to hotové.
Že by mohl jet do Lindisfarne a podívat se.
Jsem si jistá, že náš Pán i náš král
budou tvým darem uchváceni.
Vstáváš brzy, že ano?
Každý den se modlím k Hospodinovi za prvních paprsků nového dne.
Král dnes ráno odjel.
Neviděla jsi to náhodou?
Doprovázel ho někdo?
Myslím, že s ním vyrazila i paní Eadgifu.
Pojeď s námi do Lindisfarne.
Král mě varoval, že moje přítomnost
by mohla působit jako nárokování území,
a můj otec by s ním jistě souhlasil.
Ne, já zůstanu tady.
Pojeď s námi a jim nic neříkej.
Není to provokace.
Je to projev svaté úcty.
Není nic nevinnějšího.
Ráda bych tu krásu viděla na vlastní oči.
Jsem si jistá, že král by také viděl tu tvoji.
Chceš se pomodlit?
Jakou modlitbu chceš, abych odříkal?
Nevím. Která modlitba nejlíp vystihuje škemrání o život?
Můj život je v tvých rukou, ne v jeho.
Myslíš si, že po tomhle něco je?
Věřím, že se k němu připojíme v posmrtném životě.
Tvůj bůh vstal z mrtvých, zatímco moje dcera chladne.
Bude s ním žít ve věčném životě.
Řekni mu, ať mi ji vrátí.
Vrátit ji? Takové skutky můj Bůh nedělá.
Tak tedy život za život.
Orvare, dáš mi svůj život za Vibeke.
Ne, žádná směna životů nefunguje!
Ber to jako hrozbu. Vrať mi ji, nebo budeš mít na rukou další krev.
- To já nemůžu. - Tvůj bůh může.
Jsi jeho hlasem! Tak mluv! Vrať mi ji!
- Vrať mi ji! - Dobrotivý Bože, ušetři ji!
Ať její ruce nesmáčí další krev!
Narodila se jako tvá služebnice. Nemusí zemřít v mukách.
Ještě se může kát a setkat se se svou dcerou v ráji.
Moje dcera je mrtvá.
Moje dcera je mrtvá. Jsem ztracená.
Nikdy nejsme ztracení.
Bůh tě najde. Narodila ses jako křesťanka.
Viděl dobro, které přešlo z tebe do srdce tvé dcery.
Tvůj bůh Vibeke nezachránil, nechal ji umřít.
Nečeká ji žádný posmrtný život.
Je sama.
Já jsem sama!
Ne, nejsi.
- Měli bychom si odpočinout. - Jenom na chvilku.
Je zima? Připadá mi, že je hrozná zima.
Je docela chladno.
Měla jsi mi to říct.
Nedlužila jsem ti předat část své bolesti.
Nepřestala jsem přemýšlet…
o tom, čeho jsme se vzdali…
abychom se stali, kým jsme.
Lituješ toho?
Někdy.
A když toho lituji, tak celým svým tělem i duší.
A co ty?
Prosil bys osud o jinou cestu po celé ty roky?
Merciané jsou spokojení. Jsou v bezpečí.
Jak bych jim to všechno mohl odepřít?
Tím jsi mi ale neodpověděl.
Snil jsem o nás.
Jako o rodině.
O šťastné rodině.
Ale i když jsme byli šťastní, i v těch snech…
jsme se pořád strachovali, jestli jsme udělali dobře.
To je prokletí života, myslet na to, co mohlo být.
Tvým osudem bylo přinést Mercii mír a ochránit ji.
Kdo ochrání tebe, Uhtrede z Bebbanburgu?
Já ochranu nepotřebuju.
Ale potřebuješ.
Potřebuješ.
Neseš v sobě tolik bolesti.
Řekla bych ti…
Moje dcera páchala nejhorší z hříchů tvého boha.
Pokud bůh existuje, pošle ji do plamenů pekelných.
Ta část Svaté knihy mi nikdy nepřišla moc reálná.
Zdá se mi, že mezi nebem a Valhallou není moc rozdíl.
Že pokud se držíme své víry, něco nás po životě čeká.
- Ne tvoje dcera nemohla hřešit. - Nutila ostatní zabíjet.
Jako by sama měla v ruce nůž.
Jak nás učili naši rodiče, snažila se tě jen potěšit. Nic víc.
Není to její hřích, aby se kála.
Ještě není pozdě v něj věřit, Brido.
Nikdy není pozdě.
Víra v tvého boha oslabila Dány.
Ztratili duši. Moje dcera ztratila život.
Viním tebe.
Viním tvou církev, tvoje krále a královny.
A nejvíc viním Dány, kteří se jim poklonili
a sáli jejich cecky a nechali se pokřtít.
Měla by ses najíst.
Nemůžu utišit tvou bolest.
To nedokáže nic.
Ale tvoje dcera už našla pokoj.
Možná když najdeš svůj klid, mohla by ses kát.
Nechci tvůj chleba.
Myslím, že to byl tvůj chleba.
Kdybys změnila názor.
YORK KRÁLOVSTVÍ NORTHUMBRIE
V umrznutí není žádná čest.
To ani v tom, co nám udělal,
a odpustil bys mu. - Bohové mu odpustili.
Prošel zkouškou. Musí mu být naklonění.
Pokud se jeho ruce uzdraví,
pak si promluvíme, jestli se vrátí do města.
- Poslouchej mě! Je to můj bratr! - A já tvá žena!
Jeho osud je zpečetěn. Je teď v rukou bohů.
Zemře, nebo přežije.
To zjistíme, až odhalíme jeho ruce.
- Tady máš. - Díky.
Co to bylo?
Královi muži.
Kdy jsi svého otce viděl naposledy?
Už dávno.
Vsadím se, že už budeš o dost vyšší než on.
- Strýčku? - Aelfwynn.
- Přišel jsem pozdě? Kde je? - Není tady.
- Kde je? - S Uhtredem.
- Samozřejmě. - Chtěla ho vidět, než…
Nerozumím tomu, proč nás musí opustit.
Čas nás okrádá, zas a znovu.
Tvoje matka je ta nejlepší z nás.
Kdybych mohl, držel bych ji tady.
Já vím.
Hrabatům vzkázali, aby se připravila.
Bojím se toho, že nebudou ctít matčina přání.
O hrabata bude postaráno. To se neboj.
Tvoje matka a já jsme měli stejné přání…
ctít otcovu touhu po jednotě.
Přísahám tobě i jí…
že udělám vše, co můžu, abych zajistil, co je třeba.
Prosím, ať můj Pán vyslyší slova svojí služebnice.
Nemohl jsem s tebou mluvit.
Mám tě ráda.
Budu bránit všechno, čeho jsme dosáhli, sestro.
To ti přísahám.
Přijmi svou služebnici Vibeke
do svých řad oddaných svatých a nejjasnějších andělů.
Je dítětem Božím.
Prosím, ať můj Pán vyslyší slova svojí služebnice.
Paní Aelswith…
Nemusíš nic říkat, lorde Uhtrede.
Chci se tě zeptat…
Slyšíš něco?
Je noc. Celé město spí.
Ne venku.
Tady. V této místnosti.
Slyšíš něco?
Ne, nic než naše hlasy.
Pouhých smrtelníků. Naše hlasy mě nezajímají.
On nic neříká.
Myslela jsem, že ke mně promluví.
Copak není zřejmé, že ho potřebuji?
Prosila jsem ho jenom o to…
abych ho slyšela, když jsem ho potřebovala.
Možná ti má jeho mlčení poskytnout útěchu…
Nepotřebuji jeho útěchu.
Potřebuji slyšet jeho hlas.
Odevzdala jsem mu svůj život.
Modlila jsem se tolik hodin, lorde Uhtrede.
Prosila jsem ho, aby ji zachránil.
Potřebuji vědět, že poslouchá.
Obávám se, že tvé modlitby byly marné.
Prosím, ať můj Pán vyslyší slova svojí služebnice.
Prosím, ať můj Pán vyslyší slova…
- Paní Aelswith. - Snažím se ho přimět, aby poslouchal!
Neříkej to.
Neříkej ta slova.
On mě opustil.
On opustil ji.
Dala jsem mu celý svůj život.
A nezůstalo mi vůbec nic.
Kde je Aelfwynn?
Čeká na witenu.
Využijí situace.
Respektovali Aethelflaed. Jistě budou respektovat její volbu následovnice.
Aelfwynn je příliš mladá a není světaznalá.
Obrátí se proti ní.
Získá si jejich respekt stejně jako Aethelflaed.
I když se stala moudrou…
Aethelflaed si přála vidět v lidech to nejlepší.
Ale to se mýlila.
Už jsem viděla tolik smrti, Uhtrede.
Další už bych neunesla.
To jsem přehnal…
- Nechte mě tady. - Nic ti není.
- Bože. - Pojď. Do schodů.
- Jsou muži připravení? - Čekají na tvoje znamení.
A ví se něco o otci Pyrligovi?
Zvěd ho viděl s tou dánskou čarodějnicí.
Pak je nejspíš mrtvý.
Vrať se na místo. Nepotrvá to dlouho.
Aethelstane?
Co tady…
Přijel jsi s Uhtredem.
Chtěl mít možnost rozloučit se s paní Aethelflaed.
Možnost, která mi byla odepřena.
Vypadá to, že ti postupem času vzal spoustu věcí.
Často jsem na tebe myslel.
Určitě by nebylo těžké najít mě.
Zdá se, že jsme se našli právě teď.
Je potřeba řešit záležitosti…
Později bych s tebou rád mluvil.
Tolik se toho změnilo, ale teď není vhodná doba.
Rád tě vidím, Aethelstane.
Moje matka ti byla nakloněna. Byla by ráda, že jsi tady.
Vypadáš jako ona.
Už to řekli hrabatům?
Zvony odbijí, až bude čas na setkání witeny.
Budou zděšení, že je Mercie bez vládce,
byť jen pár chvil.
Hrabata tvou matku respektovala, budou respektovat i její přání.
A dorazil lord Aethelhelm.
Jeho činy budou sice vypočítavé,
ale možná přispěje k oddálení.
Moje matka je mrtvá pár hodin a on už se mě snaží podrývat.
Ne, o žádné oddalování by nestála a nestojím o něj ani já.
Vždyť truchlíš. Odpustili by…
Moje matka by mi neodpustila.
Nebudu zemi ani lidem odpírat, co si pro ně přála.
Měl jsem tu být dřív.
Záleží na tom, že jsi tu byl, když tě potřebovala.
Zůstaneš tady?
- Dokud Aelfwynn nebude na trůnu. - Pokud její babička svolí.
Paní Aelswith se obává, že je špatnou volbou.
Zapšklé stařeny jen zřídka přejí svým potomkům.
Možná má pravdu.
Proč se k takovým lidem upínáme, Uhtrede?
Podle mě nemáme na vybranou.
Protože je to náš osud?
Pak je osud krutý.
Zdá se, že nám působí jen strasti a bolest.
Takovou cestu nám připravil.
Jestlipak nade mnou osud ztratil moc, když jsem tyto země opustila.
Už nějakou dobu se mi bolest vyhýbá a je to lepší.
Možná o bolesti rozhodujeme my a ne osud.
Pověz mi, Uhtrede…
co by tě konečně osvobodilo od bolesti?
- O čem se baví? - To nevím.
Nic dobrého to nebude.
Měli bychom se vrátit do paláce.
Sloužil jsi jí dobře.
Snažil jsem se. Chtěla jen zajistit svému lidu bezpečí.
Nepřišla na lepší způsob, aby bylo snazší vládnout?
Snažila se.
Hrabata, ač ji pak respektovala, byla tvrdohlavá.
Staré způsoby se jim zamlouvají víc.
I tak myslím, že můžeš Mercii dobře posloužit, lorde Aldhelme.
Nemusíš tady být tak brzy.
- Ještě jsme nezačali. - Musím.
Drž se dál!
Trůn je obsazen, až se sejde witena, dřív ne.
Tebe jsem tady nečekal.
- Přišel jsem vyjádřit úctu. - Tak to pochybuju.
Člověk, který žádnou nemá, ji nemůže ukázat. Můj králi.
Trvá to příliš dlouho.
- Musíme oznámit její smrt. - Je to snad královo rozhodnutí,
kdy nechá rozeznít zvony, můj pane.
- Jen jsem navrhl… - Že smutku krále rozumíš lépe
než on sám? - Kdo jsi, že se mnou mluvíš takto?
Dávej si pozor na jazyk!
Zvony se rozezní v pravou chvíli.
Je brzy ráno. Den začne tou nejsmutnější novinou.
Zavři ty dveře! Mrznou mi koule!
- Něco se děje. - Vrať se do postele.
Prospi se. Ráno nás může lord Uthred potřebovat.
Tam. Viděl jsi to? Probuď se.
Ne, to je tím pivem. Klamou tě oči. Prostě…
- Pozor kam tím míříš. - Jsou tady vojáci.
Myslíš, že jde o útok?
Král je tady a je nechráněný.
Kruci.
Běž najít Uhtreda. Vzbudím ostatní.
Neudělej žádnou blbost.
- Slyšíš mě? - Jo.
Je čas.
Rozezněte zvony. Ohlaste smrt mé sestry.
Vypadáš utrápeně.
Nemám rád černou. Je chladná.
Měl by ji rád jen podivný člověk.
Je čas.
Chtěla, abys chránil Mercii.
Dělal jsi jen to, co je správné a dobré.
Snad.
Aethelstane.
Do prdele!
Uhtrede!
Nech ho.
Co se stalo? Jsi v pořádku?
Pane, tohle bys měl vidět.
- Co jsou zač? - Hrabata.
No tak!
- Kdo ti dal rozkazy? - Tak dělej. Řekni to!
Já ho znám.
Včera večer se bavil s králem.
Viděl jsi je?
- Viděl jsi hrabata? - Viděl.
- Tak kde jsou? - Jsou mrtví.
Mrtví? To není možné.
Ty… co jsi to provedl?
Překračuješ své hranice, lorde Aethelhelme!
Mohu nabídnout jediné vysvětlení, a to příklad z minulosti.
Síla Wessexu i Mercie vzrostla
díky alianci s mou sestrou.
Nemohl jsem dovolit, aby se moc vytratila.
Aethelflaed vybrala jako nástupkyni svou dceru.
- Podědila matčinu sílu. - Nezdá se mi.
Sestra se stala silnější až časem.
Nechat mou neteř hledat její sílu
by Mercii ohrozilo. Ona na trůn neusedne.
Jsou i jiní, kteří mohou vládnout a zachovají rodovou linii.
Otec toužil po jednotě.
Ten sen jsme sdíleli i já a má sestra, ale ta je teď mrtvá.
Kdyby věděla, že lze sjednotit království…
Nezabíjela by kvůli tomu nevinné!
Její ruce jsou čisté. Bylo to mé rozhodnutí. Byl jsem k tomu donucen.
Hrabata přijala úplatky,
aby nehleděla na přání mojí sestry.
Ti muži stáli v cestě pokroku.
- Svým činem jsem odstranil korupci. - Tak se nástupnictví neurčuje!
Dokud nenastoupila na trůn má sestra, určovalo se vždy krveprolitím.
Nechtěl jsem, aby se rozpoutalo znovu.
Lépe krev několika než krev mnohých.
Povraždil jsi mercijská hrabata.
A tím jsem Mercii zajistil ochranu.
Konám podle přání Boha.
Budu králem Anglů i Sasů.
Takže ještě žiješ?
To díky tobě.
Podíváš se?
Maso se začalo hojit.
Bohové ti odpustili.
A co ty, bratře?
Odpustil jsi mi?
Být to na Stioře, musel by ses o sebe postarat sám.
Pak jsem rád, že to není na ní.
Ona není pravá Dánka.
Pravý Dán by nezradil svou rodinu, jako jsi to udělal ty.
Jsi moje krev.
Chápeš to? Jsi moje krev.
To ostatní přijde časem.
- Neviděla jsi paní Aelswith? - Prošla tudy s Aelfwynn.
- Odešly do… - Neříkej to nahlas.
Měla bys odjet. Není tady bezpečno.
Je to jen škrábnutí. Zahojí se to. Třeba budeš mít pěknou jizvu.
Škrábnutí tak nekrvácí.
Pánové, do pozoru.
Moji muži chtějí jen své koně. Žádné potíže nebudou.
Pobili jste hrabata.
- Bylo to nezbytné. - Byli to staří muži.
Bezbranní.
Uhtred tě tedy naučil mít velký smysl pro morálnost.
Určitě tě také učil, že je lepší zaútočit jako první,
abys zabránil většímu násilí.
Nebylo však mým úmyslem, aby ses do toho připletl.
Prý jsi bojoval dobře.
Ne dost, jinak by z tvých mužů nezbyl, kdo by ti to řekl.
- Tvoje krev je silná. - Moje dovednosti vycházejí z tréninku.
Musím se připravit na ceremoniál.
Zúčastníš se ho?
Budu s Uhtredem.
Budeš vítaný, pokud změníš názor.
Aethelflaed byla tvoje krev… a to jsem i já.
Je to hotovo.
Dala mi klid.
Tady s ní jsem ho cítila.
Jistě by chtěla, abys ho pocítila znovu.
Lepší projev úcty mě nenapadá.
Vypadá to jako úctyhodné procesí.
To je.
- Chystáš se vrátit úder? - Udělal, co králové dělají vždy.
Žádný král nevládl bez krveprolití. Nemají to v povaze.
To není způsob, jak se stát králem.
Podle mě je to asi jediný způsob.
Teď je po všem.
Eduardův nárok nikdo nezpochybní.
Bude sedět na trůnu, dokud nepřijde řada na jeho nástupce.
Tak to chtěl král Alfréd.
Překlad titulků: Eva Dostálová