ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Я Утред, син Утреда.
Едвард із військом прийшов до Еофервіку, де почув важливі новини.
Бог нас благословив, а потім прокляв.
Годі з мене бастардів.
Він хоче, щоб ми одружилися.
Покличмо священика.
Так скоро, батько?
Тож і для мене є заміна.
Ельфверд покинув місто з вимушеним супутником.
Прямуючи куди?
До мого дідуся.
Етельгельм подорожує на північ, щоб дійти згоди
з Костянтином Шотландським.
Допоможіть почати повстання проти короля,
і ми посадимо на трон Вессексу мого внука.
Ми пропонуємо половину набутку земель Мерсії
завдяки шлюбному зв'язку з леді Ельфвіною.
Леді Ельсвіті не вдалося звільнити Ельфвіну від людей Етельгельма.
Не опирайся!
Ельфвіно! Біжи!
Після смерті Сіґтріґра Стіорра хоче помститися тим,
хто спричинив їй страждання.
-Будь ласка, скажи, що спіймав Бріду. -Не скажу.
Тоді дай мені право покарати її власноруч.
Я знав, що наші долі пов'язані, тож відповів на виклик Бріди.
Ми знали, що йдемо на смертельну битву.
Але наш зв'язок виявився міцнішим.
Я тебе не вб'ю.
У нас була надія, і вона досі є.
Що ти накоїла?
Раґнаре…
Долі не минути.
ЛОЙДІС
ЛІДС КОРОЛІВСТВО НОРТУМБРІЯ
Що робиш?
Зустрінемося у Вальгаллі.
Стіорро!
Стіорро! Поговори зі мною!
Я звільнила тебе від її прокляття. Більше додати нічого.
Вона мене не проклинала, а поверталася до мене.
Я б її врятував.
Сіґтріґру не пропонували порятунку.
І я ніколи не збагну, чим вона його заслужила.
Ти міг її зупинити, але не став.
Ти стільки разів її відпускав.
Це все тепер позаду.
Стіорро, ходімо зі мною. Їдьмо додому.
У тебе нема дому.
У тебе нічого для мене нема.
Стіорро, ти так багато страждала.
Ні! Це мої вороги страждали недостатньо.
Ніхто з них іще не знає, скільки я всього витримала.
Це ще не кінець життя.
Так, ти багато втратила, але знайдеш причини жити.
Прийми свої втрати та йди вперед.
Так, я піду вперед, але не з тобою.
Ми житимемо тут.
Тут є дерева, вода й вірність. Інші данці теж скоро прийдуть.
-Ми житимемо й помремо як данці. -Миру тут не знайдеш.
Він у мертвих руках Сіґтріґра.
Ні, не кажи так. Це не твій шлях.
Боги цього не хочуть.
Я більше не вірю в долю.
Ти завжди кажеш так, ніби все відбувається за якимось планом.
Ти всі свої дії виправдовуєш тим, що це не твій вибір.
Це не так. Я не йшов наосліп.
Усі твої битви, усі вбивства.
Ти обирав їх замість сім'ї й називав це долею.
Твоя доля дала мені лише біль і страждання.
Тож тепер я від тебе відмовляюся.
ЗА МОТИВАМИ РОМАНІВ БЕРНАРДА КОРНВЕЛЛА
БЕББАНБУРҐ
БАМБУРГ КОРОЛІВСТВО НОРТУМБРІЯ
Лорде Етельгельме…
До вас гості.
-Леді Ельфвіна приїхала? -Ні.
Тоді скажи їм, що я прийду, як буду готовий.
Я вам не лакей.
Хай ви й союзник короля Костянтина, але тут ви лише гість.
Я готовий.
Що за гості?
-Ваш онук. -Ельфверд?
Одразу б сказав.
Яка благодать!
Улюблений син моєї доньки!
Нарешті ми разом.
О ні.
-У чому ж справа? -Ти чув про смерть моєї матері?
Звичайно.
І хоча серце моє розбите,
твій приїзд трохи полегшив мій душевний біль.
Батько одразу одружився.
Нова королева вже вагітна.
Має бути хлопець, у твого батька сильне сім'я.
Якщо він вважатиме тебе загрозою наступництва,
твоє життя буде в небезпеці.
Мої найгірші страхи здійснюються.
-Не думаю, що він мене образить. -Король не вміє вибачати.
Чесно кажучи, мене відвідують темні думки,
що це він улаштував убивство твоєї матері.
Ні, то були данці.
Може, він і не любив її так, як ми, але… Такого б він не зкоїв.
Звичайно. Твоя правда.
Але відтепер ми маємо вшанувати її сподівання щодо тебе.
-Ми разом? -Назавжди.
Від усього серця.
Отче Бенедикте!
Вітаю у Беббанбурґа!
Щиро дякую, що привезли хлопця.
Вважайте всі борги виплаченими.
Двічі.
Ходімо святкувати твій приїзд!
Їжте й пийте як слід.
Скоро вам знадобиться чимало енергії.
Їжте!
-Які в нас плани? -Ну, спершу…
Весілля.
Король Костянтин Шотландський приїде сюди, щоб одружитися
з леді Ельфвіною.
Моя кузина тут?
Хочу зустрітися.
Вона ще не приїхала, хоча твій дідусь обіцяв.
Приїде! Дайте дівчині час.
Жінки не вміють швидко їздити.
А вона хоче цього союзу? Я б не хотів її примушувати.
Вона зрозуміє, що це на краще, мій хлопчику.
Це зміцнить твій союз із королем скотів
і спонукне його підтримати повстання.
А твій батько розпочне війну.
Війну? Ти обіцяв запобігти кровопролиттю…
Ну, не війну.
Протистояння, яке ми виграємо.
Проллється трохи крові, спалиться трохи сіл, але…
Ми покажемо королю, що ми сильніші,
і він визнає поразку.
У результаті цього тебе оберуть наступним королем.
І все закінчиться.
Або твого батька вб'ють.
Дідусю, скажи, що не збираєшся вбивати мого батька.
Я завжди за мир.
Я лише дбаю про майбутнє саксів.
Едвард стає деспотичним.
Скажіть це данцям Румкови, яких убили за вашим наказом.
Кожен із них причетний до вбивства моєї доньки!
У цьому не сумнівайтеся, Бенедикте.
Я не раз доводив,
що завжди обираю доброчесні слова й вчинки.
Тоді бажаю вам не зустрітися зі своїми страхами.
Я б хотів помолитися наодинці.
Треба вивчити кілька віршів.
Може, в Біблії є якісь розумні слова
про таких людей, як я.
Мабуть, я не такий, як ви думаєте.
Королю, новини з півдня.
Ельфверда нема ні у Вінчестері, ні взагалі у Вессексі.
ЕОФЕРВІК
-Думаєш, він приєднався до Етельгельма? -Імовірно.
ЙОРК КОРОЛІВСТВО НОРТУМБРІЯ
Де вони, невідомо.
Яка невдячність.
Яка неповага. Звідки ця безглуздість?
Він досі сумує за матір'ю, а тут ми зі своїм шлюбом.
-Не треба послабляти мій гнів. -Він хлопець, як і мій майбутній син.
Яка мати захоче, щоб сина відторгнули?
Ти маєш рацію, як завжди. За мене каже біль зради.
Я розумію. Це тяжка образа.
Я думав, що контролюю ситуацію, але знов реагую
на провокацію Етельгельма й сліпо довіряю пориву.
Знов кидаюся на його пошуки.
Завдяки пориву ти володієш Еофервіком.
Атака на Сіґтріґра принесла тобі те, чого не досяг твій батько.
А хто це влаштував? Етельгельм.
-Так, це сувора іронія, але… -Боюся, усе складніше.
Що все це значить?
Чому… сталося саме так?
Я наосліп оволодів і Мерсією, і Еофервіком.
Цього й могутніші королі не досягли…
-Ти заслужив свій успіх. -Хіба?
Мабуть, Бог мене перевіряє. Або диявол хоче розпалити мій азарт.
Моє приниження,
зрада власного сина…
Моя гордість постраждала, а розум має бути тверезим.
Я відмовляюся від Ельфверда. Такий учинок пробачити майже неможливо.
Він утік із палацу, щоб об'єднатися з тим,
хто стільки лиха накоїв мені й Вессексу.
Я не зможу таке пробачити.
У твоєму череві росте ще син.
Мабуть, Ельфверд — це моє покарання.
Хай живе у вигнанні разом із Етельгельмом.
І завжди нам загрожуватиме.
Але не в стінах палацу.
Буде нелегко знехтувати такою загрозою.
Знаю, мені знадобляться сили, але серце підказує,
як не потрапити до сітей Етельгельма.
Я знехтую провокацією. Зберу достатньо військ, щоб відбитися,
але не побіжу за ним у пастку.
Звучить безглуздо? Диявол затемнив мій розум?
Ну, я…
Планів диявола я розгадати не можу.
Я також не здогадалася б, що ти заміниш свого сина моїм.
Але як твоя радниця скажу,
що зупинитися на досягнутому буде розумно.
Ти володієш трьома королівствами з чотирьох.
А наш син завоює останнє пізніше.
Якщо ти віриш у цей шлях усім серцем, нічого ганебного тут нема.
Етельгельм не переможе в грі, в яку я не граю.
Він танцюватиме під мою дудку.
І переможу я.
Коли битва закінчиться…
…ми проголосимо мир
і побудуємо новий палац у Лундені.
Удале місце для торгівлі між Мерсією й Вессексом.
Там буде серце твого нового королівства.
Це дуже амбіційний план, дідусю.
Я спробую виправдати твої надії.
Це не просто надія! Ти королівської крові!
Якщо слухатимешся порад,
твій народ співатиме пісні Ельфверду Великому!
Твоє правління порівнюватимуть із роками Карла Великого.
А в ім'я твоєї матері ми побудуємо церкву.
Ти більше не дозволиш язичникам шкодити нашому народу.
Жоден хлопчик не залишиться без матері.
-Він що, перепив? -Він нічого не пив.
Думаю, він дійсно вірить, що скине короля саксів із престолу.
Мабуть, пора його в зад цілувати?
У мене принципів небагато.
Це зветься прагматичністю, лорде.
А втім, навіть я не схилятимусь перед вессекською брудотою.
Схоже, господар не розподіляє наші надії.
Він іще шкодуватиме, що нехтує такими людьми, як ми.
Гей! Хлопчику!
Принеси мені елю!
-Елю королю. -Так, лорде!
Перевірте задні копита, він дуже втомився.
Я скористався його добротою.
Утреде.
Вона мене не вбила.
Я дуже радий тебе бачити, Пірліґу.
-Ти її знайшов? -Так, знайшов.
Де вона тепер?
З богами.
-Ти вирішив її вбити? -Ні.
Ти мав рацію. Але…
Я все тобі розкажу.
А зараз знайди свою сестру. Вона сховалася в лісі.
Знайди її і переконай поїхати до Румкови.
Що вона робить у лісі?
Думає, їй нікуди йти, але це не так.
Вона багато витримала, Утреде.
Може, краще її відпустити, ніж контролювати?
Ні, я не кину її знов.
Я доведу, що в Румкові на неї чекають.
І що я можу бути гідним батьком.
Батько, у тебе добрі наміри…
Але Стіорра була королевою. Вона не житиме в Румкові жінкою торговця.
До того ж, там трапилося забагато зла.
Але іншого місця в нас нема.
Лорде!
-Ти живий. -Саме так.
А Бріда?
-Ні. -Я знаю, що ти зробив усе, що міг.
Тепер усе позаду.
Ми знаємо, що ти обереш правильний шлях.
А зараз трохи відпочинь.
Авжеж.
Думаю, нам пора повернутися до Румкови.
Я обіцяв повернути вас сім'ям.
Загроза позаду. Годі мчати за Вессексом.
Час заробляти митом на торговій річці.
Повернемося до старих добрих бійок із розбійниками.
Лорде, ні.
Наші сім'ї втекли до Вессексу, лорде.
Оселилися там і чекають на нас.
Життя в Румкові зруйноване. Дай мертвим спокій.
Але там можна побудувати дім нам і нашим сім'ям.
-Етельстане, ти любив Румкову. -Це так.
-Я хочу бути з тобою. -І я цього хочу.
Я також хочу служити батьку.
-Йому потрібні вірні люди. А мені… -Я розумію.
-Певен, ти будеш нас відвідувати. -Лорде…
Утреде, ми з тобою брати на все життя.
Ми за тобою у вогонь і у воду.
Але це поганий вибір. Часи Румкови позаду.
Там усе нагадуватиме про наші втрати.
Не можемо ж ми й далі тинятися.
Нашим дітям потрібне спокійне місце.
Утреде, припини!
Я маю подарувати Стіоррі надію.
Прошу, погодьтеся.
Якщо скажеш, підемо за тобою до Румкови. Та невже іншого шляху нема?
Відкрийте ворота!
Ось тобі урок. Провидіння посміхається впевненим людям.
Леді Ельфвіно.
-Ви спуститеся з коня? -А в мене є вибір?
Не бійтеся.
Я хочу миру, не насильства.
-Де Бресал? -Не вижив у бійці.
Мені шкода, лорде. Знаю, він був вашим другом.
Моїх друзів не так легко вбити.
Королю!
Хвилинку.
-Королю. Приїхала леді Ельсвіта. -Так.
У чому справа, мій королю?
Готуйся до нового нападу.
-Данці? Чи Етельгельм? -Не вони.
Дехто коротший, але жахливіший.
Мій улюблений синку.
Що сталося з твоїм планом утечі Ельфвіни?
Він пішов наопак, тому в мене тяжкі новини.
-Ельфвіну дорогою схопили. -Хто?
Точно не знаємо, але один із них пав жертвою мого гніву.
Найімовірніше, їх найняли.
Думаємо, це діло рук Етельгельма.
Скажіть лорду Альдгельму, що нам терміново треба дещо обговорити.
Відряди людей на її пошуки!
Що тут обговорювати?
Твоя племінниця в небезпеці.
Я вже не кажу про її цінність для ворогів.
-Едварде, чому ти вагаєшся? -Я не вагаюся!
Просто не хочу гарячитися.
-Едварде, чому… -Не сперечайся, мати.
-Це дочка Етельфледи! -Я знаю, хто вона.
Але я і лорда Етельгельма знаю.
Я не стану наосліп іти за його наживкою.
Ми навіть не знаємо, де він,
тож залиш прийняття рішень мені.
Ви не встигли познайомитися.
-Мати, це твоя нова… -Мені байдуже.
Твої шльондри мене не цікавлять!
Я хотів сказати, що це твоя нова королева.
Ми з Едґіфу одружилися.
Вона вагітна.
Ну…
-Дитина — це благословення. -Дякую.
Я не хотіла називати…
Я схилилася б, але мої кістки заклякли від…
Ні, я розумію, ви вже не молода…
…від убивства чоловіка голими руками.
Не перебільшуйте.
Я встромила йому в шию ніж.
І була без рукавичок.
Багато чого трапилося.
Ви заслужили відпочинок.
Вас поселять у найкращих покоях Еофервіка.
Ми з королем знайдемо, де поспати.
Для мене честь вас ушанувати.
Може, згодом ви схвалите наш шлюб.
Не знаю, що трапилося з моїм сином.
Чому він не прагне захищати племінницю,
особливо від лорда Етельгельма?
Мабуть, через нову наречену?
Ні, не думаю, що короля так легко переконати.
Тоді я просто не розумію його намірів.
Леді Ельсвіто, є й інші шляхи.
Срібло у вас є. Найміть людей для пошуків.
Платити? За честь спасти родичку Альфреда?
-Я тільки пропоную… -Це мені мають платити.
Битися за її ім'я — це привілей.
Господь нас почув, як завжди.
У тебе буде завдання.
Лорде Утреде, це Ідіт.
Заходь.
-Хіба ти не поїхала до Франкії? -Боги змінили мої плани.
-Подорож у мене була неабияка. -Я радий тебе бачити.
Це ненадовго. У мене проблеми.
Я говорила з твоїми людьми. Кажуть, ти повертаєшся до Румкови.
Так і є.
Якщо хочеш, приєднуйся.
Приємно чути.
Ти певен у цьому шляху?
Так, я знаю, що це місце страждань,
але я мушу відвезти Стіорру подалі від Еофервіку й земель, що вона загубила.
Нею оволоділа темрява.
Що трапилося?
Я не зміг це зупинити.
Я її не захистив.
Давай, я з нею поговорю.
Знайду ліки для її серця.
Боюся, уже запізно.
Мене стільки років не було поруч.
Я віддав життя Вессексу й саксам.
Розумію твої почуття.
А постраждали мої діти.
Після смерті їхньої матері ми більше не жили як сім'я.
Я хотів бути подалі, щоб вони були в безпеці від моїх ворогів, але…
Вони заслуговували кращого батька.
Стіорру поглинув страх.
Я вже бачив таке в Бріді. І знаю, що може статися.
Їй потрібне місце, щоб знову знайти себе.
І це місце — Румкова?
Не знаю, але іншого в мене нема.
Чому ти питаєш?
Етельгельм схопив Ельфвіну, а король не квапиться.
Тож ми з леді Ельсвітою подумали, що ви могли б…
Ні, Ідіт, не можу.
Вона дочка леді Етельфледи, ти поклявся її захищати…
Я не можу допомагати іншим, коли потрібен доньці!
У леді Ельсвіти є гроші. Я казала їй когось найняти…
-Але вона не хоче. Вона… -Це обов'язок короля.
Не мій, не твій, а короля.
Король нічого не робить.
Вибач, я маю подбати про доньку.
І що ж мені робити?
Утреде, Мерсія надасть тобі все необхідне для подорожі.
-Я не їду за Ельфвіною. -Ти мусиш.
Едвард відмовився.
Але тут я Мерсії не помічник. Король скоро отямиться.
-Інакше я зараз не можу. -Розумію.
Але прошу, спробуй переконати короля. Мене він не чує.
-А до тебе прислухається. -Лорде Альдгельме!
Не сьогодні.
Мені треба зустрітися з королем.
-Коли буде можливість, я вас покличу. -Це терміново.
-Лорд Етельгельм розпалює повстання. -Ми це знаємо. І зупинимо його.
Я в цьому не певен.
У нього армія скотів.
Він уклав угоду з Костянтином
і запропонував йому руку леді Ельфвіни.
Звісно ж.
Він торгує її рукою.
Звідки ви знаєте?
Я сам це чув із вуст Етельгельма.
Я супроводжував лорда Ельфверда в пошуках батька.
-Тоді ти ворог короля. -Знаю.
І прийму будь-яке покарання.
Але загроза від Етельгельма надто важлива.
Він готує війну з королем разом зі скотами.
Якщо християнські королівства почнуть битися, це кінець усьому.
Тобі треба йти звідси й знайти захист. Я доповім твої слова королю.
Де нам знайти лорда Етельгельма?
У фортеці на півночі. Вона зветься Беббанбурґ.
Він є гостем лорда Вітгара.
Добре поспала?
Узагалі не спала.
Ревіння вітра може потурбувати м'які незвиклі вуха.
Їж, будь ласка.
Хоча ти звикла до іншої їжі.
-Це їжа з моїх земель. -А вони ж такі родючі.
-Чому я тут? -Для захисту, доню.
Від короля.
-Він мене не скривдить. Я його родичка. -Він знов одружився.
Нова королева вагітна.
Він створює нове сімейство.
Історія неодноразово доводила,
що все нове потребує скасування всього старого.
Ми з тобою рідня.
Мені цього захисту не треба.
Король забрав у тебе трон, що залишила тобі мати,
убив олдерменів, щоб самому його зайняти.
Очевидно, ти йому байдужа.
Якби не я, його люди б тебе вже вбили.
Щоб тебе захистити, а саме цього хотіла твоя мати,
ми знайшли тобі чоловіка.
Я вже заручена з Кінлафом з Румкови.
Хлопець із Румкови?
Така собі партія для внучки Альфреда.
Ні, ти одружишся з королем.
Не з ним!
Зв'язок родичів погано впливає на родовід.
Чоловіки народжуються слабкими й стають такими само королями.
Я кажу про Костянтина Шотландського.
Союз із ним захистить сакські землі.
Я не худоба, щоб мною торгувати!
Іншої користі я з тебе не бачу.
Ти не королева і не воїтелька.
Ледве навіть леді, сама зізналася.
Це гідний шлюб. Краще будь вдячна.
Будь ласка, кузене. Хоч трохи вірності нашій родині…
Я не зраджував свою родину.
Це родина зрадила мене.
Я краще стрибну з вікна, ніж одружуся з ним.
Тоді вперед!
Менше буде мені турбот.
Так я і думав.
Не давай порожніх обіцянок.
Чого ж ти від мене хочеш?
Розмови із самим собою?
Або це ти так молишся?
-Думаю, мене прокляли. -Тоді перед тобою вбивця проклять.
Старий дурний священик відчуває, що в тебе проблеми.
Етельгельм зі скотами хочуть завоювати Нортумбрію.
І почне він повстання в Баббенбурґу.
Який дивний поворот долі.
Нічого дивного.
Боги мене випробовують, перевіряють мою вірність родині.
Але навіщо? Що ти їм зробив?
Цього я взагалі не розумію. Я майже все життя
віддав захисту Вессексу, що віддалило мене від родини.
Стіорра думає, я сам це обрав, але я в цьому не певен.
Іноді думаю, що доля моя йти, та не досягати мети.
Ти з честю служив дому Вессексу.
Так, я щиро допомагав Едварду втілити мету.
Але ціною власною родини.
Ти познайомився з Етельфледою.
І втратив її. Боги жорстокі.
А тепер пропонують оце.
Так, усе наше життя — випробування. Але мій Бог не бажає тобі схибити.
Мабуть, десь у цьому є місце добру.
Мабуть, тобі й не треба обирати між метою Альфреда і своєю долею,
між своїми дітьми та його.
Мабуть, тобі призначено служити обом.
-Я не можу служити двом володарям. -Але що як володар один?
-Один Бог, одна доля, кілька гілок. -Ага.
-Одне дерево. -У цьому наша віра різниться.
А я на цьому наполягаю.
Подумай.
Завоюєш Беббанбурґ і захистиш Нортумбрію від скотів.
І таким чином побудуєш дім для свого родоводу.
Кажеш, мені долею призначено створити Едварду Англію?
Що я недарма стільки років чекав на Беббанбурґ?
-Мабуть. -Твій Бог уміє жартувати.
Схоже, що так. Хочеш до нього прислухатися?
Звісно ж, хочу. Та що як цей шлях диктує пиха, а не доля?
Що як це випробування зухвалістю?
Що як це мої боги сплели сіті й хочуть мене спіймати?
Що як моя перша поразка була знаком, а я його не помітив?
Коли загинув отець Беокка…
Знак, що Беокка вірив у твоє призначення.
-Але ти, мабуть, був не готовий. -Я й зараз не готовий.
-Що як я знову схиблю? -А що як ні?
Хай навіть схибиш. Що буде, якщо в цій битві ти помреш?
Я загублю репутацію, а мої діти тинятимуться без захисту.
Вальгалла вміє ганьбити.
А рай не вміє.
У цьому його краса.
Раджу повірити, що мій Бог на твоєму боці.
Ти на цьому шляху не сам.
Бог не один, їх багато.
Дякую за твою доброту.
Може, твоя правда.
І вони й на моєму боці.
Які новини від лорда Етельгельма?
Дівчина з Мерсії вже у нього?
СРІБЛІНН
Привезли вчора вночі.
СТЕРЛІНГ
Я вражений.
КОРОЛІВСТВО СКОТІЯ
Думав, він перебільшує.
Думаю, не варто довіряти тому, хто зраджує свого короля.
Це правда.
Але в нього гідна пропозиція, тож ми виставимо армію на кордоні.
Це справа нешвидка. У Камберленді були потопи.
А ми Едварду нічого не повідомимо,
поки не зберемо всі сили.
Коли ми всі об'єднаємося, тоді його викличемо.
Що як він не злякається?
Тоді він програє в битві.
І перед лицем поразки зробить нам кращу пропозицію.
«Нам» — це скотам?
Або «нам» — це союзникам Етельгельма?
Я свого слова дотримуватимусь.
Поки мені це вигідно.
БЕББАНБУРҐ
Ми можемо їхати вже вранці.
-Королю. -Я чув новини Бенедикта.
Але не план, як повернути Ельфвіну й схопити Етельгельма.
Я вже казав матері, що тут краще не поспішати.
-Ми повертаємося до Вессексу. -Послухайте. Я знаю, як вийти із ситуації.
У цієї ситуації нема приємного виходу.
Етельгельм хоче, щоб я почав битву. Безперечно, це пастка.
Я знаю, але в нас перевага.
Нас попередив отець Бенедикт.
У нас є шанс напасти зненацька.
Безглуздо не скористатися.
Це не безглуздя, можеш не сумніватися.
Це відмова танцювати під дудку ворогів.
Тож давайте їх розділимо.
Ми поїдемо зараз,
зустрінемо Костянтина на дорозі до Беббанбурґу.
Якщо я його перехоплю й зупиню вторгнення…
Етельгельм залишиться без союзників.
Хай у нього буде варта,
та їм не зрівнятися з армією Мерсії.
-Захопити фортецю буде важко. -Але з нашими силами можливо.
Я керуватиму армією Вессексу, і ми витіснимо скотів.
Етельгельм здасться, а Ельфвіна буде врятована.
Але що завадить Костянтину знов напасти через кілька років?
Ви зміцните землі Беббанбурґу, а я їх для вас утримуватиму.
Утред, лорд Беббанбурґу, як ти завжди й хотів.
-Сам утримуватимеш? -Ні, не сам.
Я так зрозумів, до Румкови не їдемо.
Леді Ельсвіта підказала, що наша допомога знадобиться.
Зверни увагу, що я і без тебе знайшла, хто врятує Ельфвіну.
Так, щиро тобі за це дякую.
Хто ж утримуватиме північ після твоєї смерті?
Твій безплідний син або дитина данки Стіорри?
-Не можу вирішувати за дочку. -Ні, не можеш.
План Утреда здається привабливим, але я обираю інший шлях.
Ви не зупините цей шлюб?
-Едварде! -Я домовлюся з Костянтином.
І отримаю голову Етельгельма,
головної загрози нашого королівства.
У нас зі скотами багато суперечок щодо Нортумбрії.
Поки ми не домовимося, миру не буде.
І постраждаєте від цього не ви,
а рільники, рибалки, сім'ї.
Я король усіх саксів, а не одного чоловіка.
Хай навіть я в боргу перед цим чоловіком,
він не може буди важливішим за весь народ.
Костянтин — така людина,
що побажає захистити Шотландію будь-якою ціною.
Тож я з ним домовлюся.
Він бере Ельфвіну в дружини й викриває лорда Етельгельма.
І ми ділимо Нортумбрію навпіл,
щоб у нас було укріплення на кордоні зі скотами.
Розділити Нортумбрію!
Мої предки вмирали за землі саксів!
-Тепер ти врешті сакс? -Вони розмовляють вашою мовою.
Там раніше вже було два королівства.
Землі навколо Беббанбурґу відійдуть скотам,
а Етельгельма стратять.
Разом із ним жертвуєш і Ельфвіною?
Прикрий вибір, та розумний.
Якщо розділити Нортумбрію,
втілити мрію вашого батька вже не вийде.
Так, але я забезпечу мир
на такій великій території, якої в нього ніколи не було.
Люди страждали від тиранії кривавого наступництва.
А тепер їх захищає чоловік,
якому їхні смерті не байдужі.
Королю, це безчесний вибір.
Безчесний?
Відмовитися від об'єднання земель, щоб захистити народ?
Забути про мрію мого батька, щоб досягти добробуту?
Це вже якесь мучеництво.
Люди можуть дякувати мені своїми молитвами.
Амбіції мого батька його зрадили. Я цього не хочу.
То були не амбіції, а бачення.
Бачення — це ті самі мрії. Безглуздо бігти за мрією.
Думаю, ви боїтеся.
Війни й смерті.
Ви боїтеся.
Безглуздо не боятися.
А в мене глузд є.
Ні!
Королю, це жорстоко.
До Ельфвіни й усіх саксів у Нортумбрії.
Мерсія буде вірною і їй, і їм.
Мерсії потрібна безпека на півдні.
Але не ціною півночі.
Етельфледа б зараз приєдналася до Утреда.
І ми теж.
Я обіцяв вашій сестрі опікувати Ельфвіну.
Я не жертвуватиму нею, як ви!
Армія Мерсії проти цього.
-Я на боці Утреда. -Он воно як.
Лорд Етельгельм не єдиний зрадник.
З усією повагою…
Лорд Альдгельм не єдиний вважає, що це помилка.
У Нортумбрії живуть мирні люди. Це ваш народ.
Вони варті захисту.
Ми на боці Утреда.
Ти не схибив, синку.
Просто в цьому випадку помиляєшся.
Я розумію, чому ти це робиш,
але раджу тобі послухати лорда Утреда.
Твій батько до нього прислухався, тож і тобі варто.
Етельстане, синку, а ти що скажеш?
Побитися зі скотами, але потім багато років захищатися
або дійти розумної угоди, але залишити Утреда без його земель?
-Можеш не відповідати. -Не може.
Ельфверд нас зрадив.
Що як король Етельстан зустріне лють скотів?
Що скажеш, Етельстане?
Віра вчить казати правду.
Вона вчить нас шукати миру.
А ще вчить, що християни єдині.
Відмовитися від свого народу…
розділити землі…
Це не єдність.
Я з лордом Утредом.
Схоже, не всі з вами згодні, королю.
Я ж казав, що ти не сам.
Ми зберемо армію.
Я не терпітиму непокору.
Я справедливий король, та не забувайте, кого я знищив.
Пригадайте олдерменів, Сіґтріґра.
Ворота будуть зачинені. Усіх, хто вийде, чекає страта.
Тоді варта Мерсії зламає ворота.
Можете від нас відбиватися, але й ми не терпітимемо.
Ми ризикуємо втратити перевагу.
Або приєднуйтеся до нас, або й далі тут борсайтеся.
Але ми зі світанком вирушаємо.
Обирайте!
Переклад субтитрів: Анна Туркіна