EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Jeg er Uhtred, søn af Uhtred.
Kong Edward er tæt på endelig at opfylde sin fars drøm
om at skabe ét stort rige. England.
Du er lige så god, sandfærdig og trofast som din far.
Det er din skæbne.
Til Bebbanburg, lord Uhtred?
Vi bevarer Northumbria for det saksiske folk!
Men fjenden har også forberedt sig på krig.
Når kong Constantins hær kommer til syne, skal I sætte ild til kirken.
Planen om et bagholdsangreb holder ikke. Constantin er allerede på fæstningen.
Edward var ivrig efter at angribe.
Vore fjender er alle på samme sted.
Stormer vi fæstningen nu, er Aethelhelm og Constantin fanget.
Men han ventede modvilligt og lod mig forsøge en redningsaktion.
Han lokker livgarden ned, før tidevandet vender.
Så har du en lille og lidt dumdristig mulighed
for at slippe ind gennem vagtrummet.
Mens Aelswith søgte hjælp andetsteds.
Det er dumt af jer at komme her. Jeg er ikke de kristnes ven.
Edwards utålmodighed fik ham til at svigte planen
og indlede et overilet angreb på fæstningen.
Vi har ventet og intet hørt.
Tiden, vi har til at sejre, er ved at rinde ud.
Det er galskab.
Giv os lord Aethelhelm og lady Aelfwynn, så angriber vi ikke.
Gør I det ikke, belejrer vi jer og dræber jer alle!
Ingen vil overleve!
Skæbnen betyder alt!
BASERET PÅ BERNARD CORNWELLS ROMANSERIE
Det var vel en advarsel.
De vil ikke imødekomme os.
Så du min far?
Jeg henter pigen. Vis hende frem på brystværnet.
-Går kong Constantin med til det? -Hvis vi ikke spørger, kan han ikke nægte.
Kom!
Ignorer deres krav. Vind tid.
Skal jeg ignorere en konges udfordring? Det er ikke værdigt.
Vent på jeres hære. Få ægtepagten besejlet.
Jeg kunne også bare udlevere dig.
Vi er så tæt på at få det, vi vil have.
De har skriftet. Fortsæt med nadveren.
Er I klar?
Portvagten kan slå alle angreb tilbage,
men for en sikkerheds skyld vil jeg anbringe lady Aelfwynn et sikkert sted.
Et sted højt oppe i fæstningen.
Ja, et klogt valg. Aelfwynn, gå med lord Wihtgar.
Der ser I. Vi kan modstå en belejring. Lad Edward angribe!
Det ligger ikke til mig at vente.
Kommer han op til porten, vil jeg tale med ham.
-Hvad skal vi her? -Vise Edward, at du er i live.
-Det har ikke været nævnt. -Vis hende til sakserne.
Hold en kniv mod hendes hals.
-Tilbyd at forhandle. -Nej!
Ti stille.
Kong Edward kommer ikke efter mig. Jeg er fanget i det her.
Så smid hende ud.
Vis, at vi er skånselsløse.
-Slip hende, og jeg dræber ham ikke. -Uhtred.
Vil du se ham dø?
Slip hende.
Løb!
Efter ham!
Grib ham!
Herre. Denne vej.
-Slap I ud? -Selvfølgelig, og vi fandt…
Hvorfor kom du?
Jeg var bange for, at Haesten ville forråde jer.
Det gjorde han ikke. Han blev dræbt uden at afsløre noget.
Hans død gør ham endelig ære, og han bliver budt velkommen i Valhalla.
-Fandt du Aelfwynn? -Jeg havde hende, men ikke mere.
-Edward har angrebet, så tiden er knap. -Vi har stadig en fordel.
-De ved ikke, at du er her. -Uhtred!
-Er det dig eller en anden Uhtred?
Uhtred! Hvor er han?
-Hvem? -Edwards mand er her. Uhtred!
-Uhtred af Bebbanburg? -Bedrageren, ja!
Alliancen har ikke gavnet mig, og nu jagter han mig i min egen fæstning!
Jagter han dig, så find ham. Send alle bevæbnede vagter til porten!
Bring mig mit barnebarn Aelfweard.
Fart på! Til jeres poster! Så hurtigt som muligt!
Vi kan holde dem ude. De er hunde. Vi er mænd.
Skynd jer! Fortsæt!
Af sted!
Vi er reddet.
-Stå her hos mig. -Vi har tabt slaget.
Underkast dig min fars barmhjertighed. Jeg vil tale din sag.
Du mistede al indflydelse, da du sluttede dig til mig.
Vi holder stand og gør dig til konge.
Din bedstefar afgiver store løfter.
Et godt råd til. Når tingene ændrer sig, bør planerne også ændres.
Drik det. Det vil berolige dig.
Min far fik mig til at sværge på ikke at drikke.
Din far har ikke haft den bedste dømmekraft.
Hild. Hvis vi afleder vagtens opmærksomhed,
kan du så få hende til skibsporten og i sikkerhed med fader Pyrlig?
Ja. Jeg får brug for en fakkel til at signalere ham.
Du får brug for et våben.
Jeg håbede på aldrig at holde sådan et igen.
-Jeg er ked af at trække dig ind i kampen. -Kun min egen vilje har trukket mig.
-Beskyt hende, som du har gjort med andre. -Det skal jeg nok.
Kæmp for Bebbanburg. Du har fortjent det, Uhtred.
Gud er ikke grusom.
Kæmp.
Gør, hvad der skal til.
Vi angriber. Livgarden vil komme til deres forsvar, og så kan kvinderne flygte.
Enig?
Din hær, herre konge. Den nærmer sig.
-Hvor langt herfra? -To til tre fjerdingvej. Snart.
Se selv. Vi trak tiden ud.
-Hold stand. Vi vil sejre. -Hvornår bryder sakserne gennem porten?
Også snart.
Porten holder, og hærene vil mødes på marken.
Edwards hær er knust før solnedgang.
-Frist ikke Gud med dit hovmod. -Jeg er hovmodig.
Alt, jeg forudså, er sket. Han hørte om vort oprør og kom til os.
Han handlede ikke i det skjulte, men bekendtgjorde sit komme.
Han er impulsiv. Lad ham gøre fremstød.
Han vil gøre det for hårdt. Din hær er bag ham.
Hvis hans hovmod er hans fejl, så lad ham tro, at vi er skræmte.
Åbn skibsporten, og lad alle, som ikke vil slås, stikke af.
Fjern folk fra porten, og reducer forsvaret.
En dristig idé, herre konge,
men eftersom vi har forsyninger til en belejring, så…
Belejringer er for skiderikker. Ud på gårdspladsen.
De foregiver at forlade Bebbanburg.
-Så dum ville Edward ikke være. -Det får de ikke noget ud af. Vel?
Op på brystværnet.
Tilbage!
Lad os være.
Slog han dig?
-Nej. -Nej, lad være!
Åh, Gud. Tilgiv mig, Herre.
-Tak. -Der er flere. Tilbage!
Efter dem. Fader Pyrlig…
Det er dumdristigt, herre konge. Lad soldaterne om at kæmpe.
Jeg troede ikke, du var en kujon.
Hvorfor har I befalet skibsporten åbnet?
-Fandt du din morder? -Mine mænd flygter i hobetal!
Godt. Så er der færre at beskytte.
Lad Edward se os flygte. Hent mændene ned.
I er hans mænd, men han er min. Af sted!
Tilbage! Træk jer!
Tro dem ikke, Edward.
-Skotter. -Kan kongen se dem?
Nej.
-Mændene samles bag porten. -De vil angribe på to fronter.
-Vi slår dem tilbage. -Herre konge.
Soldater ror for livet fra skibsporten i småbitte både.
De stikker af i hobetal.
-Hvad er der sket? -Det vides ikke. Vi har intet hørt.
-Uhtred har taget magten. -Nej!
Han kan ikke indtage fæstningen med tre mænd. Vi kunne ikke med et dusin.
Uanset hvad, er der sket noget.
Stig af hestene. Jeg fører an til fods.
-Lad os få afsluttet det. Klar! -Følg kongen!
Herre konge. Skotterne er måske nærmere, end vi tror.
-Det er ikke et godt sted at kæmpe. -Vi slår til, før de kommer.
Vi indtager fæstningen og kæmper fra en sikker position.
-Gud er med os. -Nej!
Du er ikke kriger, så rådgiv mig ikke!
Forlad slagmarken. Jeg må have soldater, der er på min side.
Gå ikke videre!
Skyd ikke!
Hold jer ude af syne ved porten, og afvent min ordre.
Lad os se sejren oppefra, så vi kan være vidne til den.
Mænd af Wessex! Mænd af Mercia!
Nu tager vi Northumbria for England!
Fremad!
Herre konge!
Skjoldmur!
Tilbage!
Skjoldmur!
Far, de skubber os ud i havet.
Hold rækken! Skub dem tilbage!
Sådan nogle tumper. Svin! Tumper!
-Hvem er det henne ved skoven? -Flere skotter.
Skub!
Hold dem!
Skub tilbage!
Hold presset! Skub dem ud over klippen!
Skub!
Aldhelm!
Stiorra, vend om.
-Hun siger, at kampen er forbi. -Det er den ikke.
-Stiorra, giv os din støtte. -Jeg bønfalder dig om at blive her.
Slaget er tabt. Edward er gået i en fælde.
-Vi kan intet gøre. -Lad mig føre dine mænd.
Stå fast, lady. Vi kan ikke vinde kampen.
Jeg samlede folk for at hjælpe, men det er for sent.
Kom med os, og red dig selv.
-Han forlader ikke slagmarken. -Heller ikke os.
-Det er farligt, men vi må forsøge. -Faren er for stor.
Din bror kom sammen med os. Aethelstan er på slagmarken.
Aldhelm, Cynlaef og mange, som du kender.
Da jeg ægtede Sigtryggr, valgte jeg hans slægt.
Sigtryggr ville støtte mig. Det ved du.
Han ville ikke bede dig om at lade din bror dø.
Daner skal ikke dø for saksere efter alt, de har gjort mod os.
I har lidt under saksernes konger. Det ved jeg.
Jeg lover, at danernes hjælp vil blive belønnet.
Du kan ikke love mig noget.
Nej, det er sandt. Men jeg kan.
For jeg taler til jer som én, der har boet iblandt jer.
Jeres guder er mine guder.
Jeg er født sakser, men opdraget som daner.
I mange år splittede det mig, men måske førte gudernes os hertil.
For jeg vil tilbyde jer en handel.
Jeg vil bede jer kæmpe for mig og Northumbria.
Og hvis vi indtager området her, bliver det saksernes og danernes jord.
Følg mig, og så vil alle daner bo i fred her. Det sværger jeg!
Daner vil ikke blive jagtet eller bo i skove.
I vil få jorde at bo på.
Og I skal ikke gøre det for saksernes skyld,
men for det, jeres forfædre kom her for.
For grunden til, at de satte livet på spil og krydsede havet.
For at skabe et fædreland.
Følg mig, og jeg sværger på det.
Jeg giver jer mit ord som sakser og daner.
Herre! Vi kæmper på to fronter nu.
Angrib!
Vi har Odins gunst!
Brænd fæstningen. De skal ikke have den på min grænse.
Tag alle de gidsler, I kan.
Herre konge! Hjælp!
Fakkelbærere! Stop dem!
Vi må have dig i sikkerhed.
Hvis din far sejrer, er jeg bange for, hvad han gør ved dig.
-Kom de i sikkerhed? -Ja.
-Hvordan kan jeg give dig sejren? -De tager gidsler. Gør det samme.
Tag feltherren, og find Finan!
Tilbage!
De trækker sig tilbage.
Et skridt nærmere, og du bliver dræbt.
Du burde bede for dit liv. Jeg ved, du er bange for mig.
Selvfølgelig er jeg det. Vi er ikke ligemænd i sværdkamp.
Så hvis du vil kæmpe på lige fod…
-Ja, ja. Du kæmper aldrig ærefuldt. -Man vinder ikke en fæstning med ære.
Uhtred!
Du skal ikke kæmpe alene!
Den stinkende lort i sit hul tør ikke møde det blodbad, han har afstedkommet.
Giv mig en grund til ikke at skære øjnene ud af dit kranium.
Dræb ham, og jeg må kæmpe mod dig. Jeg beder dig om ikke at dræbe ham.
Så er du en tåbe, for han har forrådt dig og Wessex mange gange.
-Spørg, hvis blod han har på hænderne. -Det var for at beskytte ham. Det ved han.
Hvis han vidste alt, ville han ikke støtte dig. Fortæl ham det værste.
Gør det, eller jeg gør det!
Tilstå dine synder og lev, eller dø i vanære.
Hvad er det, Aethelstan taler om?
Det er … en historie.
-Den er svær at forstå. -Nej, den er ej.
-Det var for at ære vor slægt… -Ingen udenomssnak! Jeg får kvalme.
Aelfweard, det vil give dig ar på sjælen at høre det…
…men han fik din mor dræbt for at starte en krig mod danerne.
Det passer ikke.
-Alle ved det. -Og alle tager fejl!
Er det ikke sandt?
Nej, det er det ikke. Det er…
Der er en årsag.
Hun skulle ikke dræbes. Det var en tragedie.
Blev hun dræbt af dine folk?
Du sagde, du var bange for, at det var min fars skyld.
Det var hans skyld. Hans ligegyldighed sendte hende til pilgrimmene.
Jeg vidste det ikke. Havde jeg vidst det, ville jeg aldrig…
Aldrig!
-Gør, hvad du vil med ham. -Aelfweard, nej…
Jeg lovede at lade dig leve, hvis du talte sandt, og det gjorde du.
Mød nu den smerte, du har forårsaget.
Sig til mit barnebarn, at jeg er en mand af ære.
-Hvem er herre i Bebbanburg? -Det tilhørte min far.
Hvem er den sande arving? Sig det!
Jeg overgiver mig aldrig.
Dræb mig, som jeg dræbte min far. Det er vor slægtsarv.
Gør det, og din søn vil dræbe dig.
Det er skæbnen.
Nej, det er ej.
Uhtred!
Til skibsporten, herre! Løb!
Nej, jeg vil ikke flygte og se det brænde.
Røgen vil kvæle dig, før flammerne kommer.
-Min skæbne er i gudernes hånd. -Gør det for min skyld.
-Kom nu. -Nej!
Det er min skæbne at dø i Bebbanburg!
Kong Constantin. Velkommen til Bebbanburg.
Jeg er Uhtred, søn af Uhtred, arving til fæstningen og jordene.
Jeg anerkender dig som fæstningens herre…
… og jeg anerkender din autoritet over de omgivende jorder.
Kan vi udveksle?
-Er han den samme, som I tog til fange? -Selvfølgelig. Vi er ikke vildmænd.
Giv os vore mænd, så får du ham.
Seks mænd for én. Selv for min nevø er det ikke en rimelig pris.
Du skal sværge Skotland troskab.
Det gør jeg ikke. Det her er saksisk land, hvor daner kan trives.
Det er der uenighed om, og jeg vil altid gøre krav på det.
Men jeg vil sige ja til tilbuddet.
Du gør klogt i at slå en handel af for en længerevarende fred.
Dine mænd blev slået. Du har intet at købslå med.
Jeg kan komme med flere mænd. En tabt kamp er ikke en tabt krig.
Jeg er ikke bange for dig.
Hvis du vil have langvarig fred, vil jeg fortælle dig mine betingelser.
Edward.
-Sejren var vor. -Det kan I godt sige, herre konge.
Hallo! Rejs jer for kongen!
Min søn, som har ført os til sådan en sejr.
Dit heltemod på slagmarken vil leve i sange og krøniker.
Vi skylder dig vort liv.
-Også danerne, herre konge. -Ja, også danerne.
I må bo i fred på disse jorder.
Lord Uhtred af Northumbria.
Jeg lykønsker dig med at have taget din arv tilbage.
Du ærer dine børn og bringer dem trøst og lægedom.
Må jordene her tilhøre dine efterkommere i al evighed.
Lad dine sønners sønner have gavn af dem i mange generationer!
Hvad skal vi på fæstningen?
-Møde den nye herre af Bebbanburg. -Hvorfor?
Vil du narre mig til at læse de hellige skrifter?
Så dum er jeg ikke, Osbert. Nej, jeg har forhørt mig lidt,
og jeg tror, den nye herre kan fortælle dig om dit ophav.
Tror du, han har mødt min far?
Ja. Noget i den stil.
Du var kampen værd, min kære.
Din mor ville have været stolt.
Jeg har en gave til dig.
Hvordan har de sårede det?
Nogle af dem vil være længe om at hele.
Måske vil du blive her på Bebbanburg og pleje dem?
-Måske. -Jeg synes, det er en strålende idé.
Havluften er god for mange lidelser.
Jeg skal selvfølgelig have værelser med havudsigt.
Vi skal feste som brødre.
For det, du har gjort for min familie, kan ikke tilbagebetales i mange livstider.
Gælden er vor.
Vi fester, og så vil jeg tage imod din ed foran folket.
Vi skal være fælles om det øjeblik, da England bliver ét land
og forkaster skotternes krav for evigt.
Constantin har trukket sit krav på territorierne tilbage.
Hvorfor?
Fordi jeg tilbød ham ikke at afstå dem til jer.
I stedet holder vi os her uden at sværge troskab over for nogen af jer.
-Folket her er af saksisk blod. -Ja, men de tilhører ikke jeres rige.
Vi anerkender jer som magthaveren og vil hylde jer som sådan,
men territorierne vil kun tilhøre Northumbria.
De bliver ikke en del af England, så længe I lever.
Efter alt, hvad vi har givet dig, forråder du så Huset Wessex?
Jeg forråder ingen. Huset Wessex skal nok få forenet England en skønne dag.
Jeg ser jer som den sande konge over de territorier, der er jeres,
men manden, der forener landet, skal være én, som hele folket står bag.
I har vist, at det ikke er jer.
I har skabt ufred mellem sakser og dane.
Fremtiden kommer. Vent på den.
Hallo!
Skål for Bebbanburg!
Uhtred!
Jeg er Uhtred, søn af Uhtred.
Jeg blev revet bort fra min arv og strejfede omkring i mange år.
Men nu, som herre af Northumbria, er jeg en torn i øjet på Huset Wessex.
Jeg er den eneste forhindring mellem dem og et forenet England.
Vil Alfreds drøm gå i opfyldelse i min levetid?
Og hvis den gør, hvem skal så regere her?
Vil slægten sejre?
Eller vil konge dræbe konge på slagmarken igen?
Jeg ved ikke, hvad guderne vælger.
Men nu er jeg mere sikker på, at de holder med mig.
Og selvom min historie er vævet af hænder, der ikke er mine,
er de ord, jeg lever ved, stadig sande.
Jeg er Uhtred, søn af Uhtred. For dig og for mig selv…
… betyder skæbnen alt!
Tekster af: Anne-Maria Sigbrand