God morgen, dr. Roberts.
Du har hatt 56 minutter REM-søvn.
God morgen, dr. Roberts.
Du har hatt 56 minutter REM-søvn.
Hei og velkommen til Modern Psychiatry.
Jeg er din vert, dr. Michael Westfield.
I dagens show skal vi diskutere det sjeldne, men fascinerende syndromet,
delt psykotisk lidelse.
Vi kan definere diagnosen som en villfarelse som oppstår hos noen
som er i et nært forhold
med noen som allerede har en etablert villfarelse.
Ta for eksempel ett par...
Takk.
Beklager, skulle ønske jakken ikke var nødvendig.
Sitt, er du snill.
Hva skjedde med Homer?
Prairie, hva skjedde med oss?
Vi reiste inn i en annen dimensjon.
Inn i andre versjoner av oss selv!
Som har helt andre liv.
Ikke helt. Nina og jeg har samme fødselsdato,
-samme dåpsnavn, samme far... -Ja.
Dr. Percy har samme bursdag og barndom. Til og med samme
gale mellomnavnet. Men jeg heter ikke Hap her.
Det er et kallenavn jeg fikk på akutten. Han jobbet ikke der.
Han hørte aldri lyden,
ble aldri besatt av nær døden-opplevelser.
Han er ganske berømt.
Han skrev ei bok. Gikk inn i psykologien.
Da jeg var i Ninas leilighet, gjenkjente jeg barndomsbildene hennes,
og de er mine til en viss grad.
-Akkurat. -Men...
...Nina ble aldri blind.
Hun fikk gå på college
og dra til Paris.
Er det ikke fantastisk?
Og jeg tok feil. NDO-er er ikke glimt inn i etterlivet.
De er glimt inn i andre sine liv.
En hage av delte stier.
Et selv som opplevde
andre omstendigheter eller tok andre valg og på et vis
-ble en annen person. -Men hvorfor husker ikke Homer meg?
Det er en av tingene vi må finne ut av.
Her.
Det virker som...
...det er en kropp
og det er...
Sjelen.
Eller sinn, bevissthet, noe sånt.
Og tydeligvis
kan den hoppe...
...til en annen dimensjon og etterlate kroppen.
Min bevissthet hoppet
inn i dr. Percy.
Din inn i Nina Azarova.
Og av ukjent grunn
klarte ikke Homer, som gjorde det samme som resten,
å komme inn i dr. Roberts.
Beskriv hoppet ditt til meg. Si alt som skjedde.
Ok. To dager etter at jeg forlot deg, på en måte jeg ikke er stolt av,
tok jeg alle ut av cellene
og med ut.
Natriumpentothal.
Lammelse starter etter 11 minutter.
Hjertet stopper på 13 til 15.
Du har drept oss.
Vi er ferdige alle sammen.
Enten gjør vi bevegelsene og reiser til en annen dimensjon sammen,
ellers dør vi her sammen i åkeren.
Det er opp til dere.
Vi tar ham på den andre siden.
Karbonmonoksid!
Åpne resten av vinduene!
Noen må ringe nødtelefonen!
Og åpne vinduene! Få alle ut!
Går det bra?
Hva faen gjør du?
Dr. Percy.
Ok?
DIREKTØR
Ok.
-Ok. Det går bra. -Ja!
Som du alltid sa,
samme skuespill, andre skuespillere.
Gjennom mange dimensjoner i tiden.
Vi er bundet sammen, du og jeg, Prairie.
Vi oppdager sjebnens vitenskap.
Neil Armstrong var barnemat i forhold til dette.
-Men jeg forstår ikke hvorfor Homer... -I denne dimensjonen
har han studert under dr. Percy hele sitt voksne liv. Han forguder ham.
Ok? Han forguder meg.
Så, min Homer...
Han er død i en åker i North Dakota.
Nei.
Nei. Det kan ikke ha vært for ingenting.
Hva snakker du om? Selvfølgelig ikke!
Det at vi har denne samtalen er bevis på det.
Det er så mye vi må finne ut.
Som hvor mange dimensjoner er det?
Er de uendelige? Kan vi påvirke dem?
Fins det en perfekt dimensjon, og hvor i tilfelle?
Hvordan kontrollerer du hoppet?
Forstår du hva vi står på randen til?
Det er guddommelig, Prairie.
Men jeg hoppet inn i mørket.
Jeg kunne ha hoppet inn der jeg var hjerneskadet eller død.
Ikke du, nei. Du
visste nøyaktig hvor du ville og kom hit.
Du navigerte på noe vis.
Vær så snill.
Bare si hvordan du gjorde det.
Ok.
Ja, dr. Percy?
Ms. Azarova vil ikke samarbeide. Hun vil tilbake til rommet.
Ikke samarbeide? Jeg skal vekke Homer og få oss ut av fengselet.
Og du er ingen lege eller forsker, men en fengseldirektør.
Samme hvilken dimensjon du er i.
Du er forblindet av fortiden.
Det er greit.
Kanskje en dag
finner vi en dimensjon der du kan se meg med nye øyne.
-Går det bra, doktor? -Ja.
Bare pass hodet.
Måltider på rommet.
Total isolasjon frem til hun blir ikke-voldelig.
Nei. Se på klokka! Han gjorde det selv!
Du er et monster. Homer vil se det når jeg avslører deg.
Homer!
-Homer! -Slutt! Slipp henne!
Slipp henne!
Det går bra.
Det går bra. Jeg er her.
Det går bra.
Dette vil hjelpe deg å slappe av.
Det er mildt bedøvende.
Det er for tidlig til å forstyrre de andre pasientene.
Søvn er avgjørende for stabiliteten deres.
Dette vil hjelpe deg å sove litt også.
Du har glemt det.
Du vil huske det.
Ta henne.
Har du PBR-øl?
Kan jeg få korka? Jeg vil vite fremtida mi.
Planlegger dere en sen kveld?
Er du journalist? Vi har inngått avtale om taushetsplikt.
Vi får sparken om vi snakker om CURI.
Vi så deg på parkeringsplassen, i den oransje bilen din.
-Den skiller seg jo ut. -Ja.
-Det har alltid vært et problem. -Så mal den?
Jeg liker fargen.
Greit om jeg setter meg?
Hjerterfem. Hva tror du?
Du vil forelske deg fem ganger.
Da har jeg noen ganger igjen.
Jeg er ikke journalist.
Jeg er detektiv. Jeg leter etter en savnet jente.
En trommis.
Nei, de ansetter dem ikke så unge.
Definer ung. Ingen mindreårige?
-Hva skjedde med henne? -Det er det jeg vil finne ut.
Se, hun kopierte CURI-logoen i notatene sine.
Hva skjer der inne?
Bare generelt, uten å oppgi hemmeligheter.
Ok. Jeg spør, du trenger ikke å svare.
Det er ikke en søvnstudie, men en drømmestudie.
Det er noe ved deg som gjør deg til en spesiell type drømmer.
Ble du rekruttert fordi du er god?
Betyr dette at du er rekruttert?
Gjenkjenner du ikke dette?
-Er du tankeleser eller detektiv? -Jeg følger bare med, ok?
Jeg ber deg ikke risikere drømmejobben,
jeg vil ikke vite Silicon Valley- hemmeligheter, men om
du tror noe kan hjelpe meg,
så vær så snill og si det.
Ok, det er én ting jeg ikke kan fortelle deg her.
Hver kveld
har hver av oss fire, fem drømmer.
De vekker oss etter REM-syklusen og tar opp det vi sier hva vi drømte om.
Det er en kvinne. Hun er eldre, britisk, i rullestol,
hun lytter til drømmene våre. Hundrevis hver kveld.
-Hvorfor det? -Jeg vet ikke.
Hun leter etter noe.
-Men hva? -Jeg vet ikke.
Men noen drømmer er viktigere for henne enn andre.
Ok. Dere drømmer ting,
de analyserer det. Hvordan passer det med Michelle Vus forsvinning?
-Du sa du skulle hjelpe. -Kvinnen.
Dr. Marlow Rhodes, som lytter til drømmene...
...har forsvunnet.
-Sluttet hun, eller fikk hun sparken? -Tror hun sluttet.
Pierre Ruskin var i bygget,
og da han fant ut at hun var borte, veltet han en helt bord med datamaskiner.
Og ingen har klart å finne henne, ikke engang Ruskin.
-Når var dette? -For to uker siden.
Det var da Michelle forsvant.
Jeg tror dr. Rhodes så noe hun ikke skulle ha sett.
-Hva vil du nå? -Jeg har prøvd å nå deg i hele dag.
-Jeg har et liv, Karim. -Jeg trenger en adresse for dr. Rhodes.
-Har du mer enn navnet? -Kvinne.
Jobbet på CURI til for noen uker siden.
Hva er CURI?
Pierre Ruskins drømmefabrikk i Oakland.
Hør, noen på innsiden ga meg navnet.
Er du på en åndsverk-sak?
-Savnet barn. -Sexarbeider?
-Tekno-ting. -Hvorfor er jeg ikke overrasket?
POLITIAVDELING
-Går det bra, Mo? -Jeg er med en forfatter
som skal utgi en feministisk tekst.
Jeg forsterker kontoene hennes fra å bli
hacket, doxxet, terrorisert, forfulgt. Hele pakka.
Ok. Så det vanlige? Men hvordan har du det?
Stor som ei ku.
Her er en til deg, da.
Hva sa den sexy brune kyllingen til den sexy brune kua?
Hei sexy.
Dra til helvete.
Hvor er Eichler? Han sa: "Vær her klokka ti, ellers..."
Jeg vet ikke. Han er ute et sted.
Tar du forklaringen min da?
Jeg og sønnen min skal se Giants.
Det begynner klokka 19, om åtte timer.
Ungen liker å se oppvarmingen.
Faen!
Hva med hopperen?
Hjernedød.
-Og toksikologi? -Nei.
Jeg har en savnet unge som okkuperte det huset.
Nå hopper en annen ut vinduet, og ingen bryr seg?
Ungen din var ikke i det huset.
Vi sjekket de siste fire ukene og så ingen.
Stopp. Ta det saktere.
-Det er kineser-amerikaneren din. -Han er vietnamesisk.
Min feil.
Det er bare deg og den vietnamesiske herren.
Det er alt. Dere er de eneste vi ser som går inn der.
Gå tilbake.
Stopp der.
Så hvordan kom han inn?
Pierre.
Jeg har prøvd å nå deg.
Beklager. Det har vært en vanskelig dag.
Hvordan går det med Nina?
Ikke så bra. Hun har vrangforestillinger.
Har hatt et alvorlig sammenbrudd.
Dro hun til huset alene?
-Jeg vet ikke. -Hun sa hun ikke skulle det.
Vel, du sa hun var opprørt før episoden på fergen.
Vi må innse muligheten for at
-da hun fant det ut... -Ble det for mye.
-Alle har sine grenser. -Jeg må ha henne tilbake.
Tror du det er best?
Hunter.
Det jeg sier er...
...kanskje...
...gitt hennes betenkeligheter om deg,
at det er heldig hun er her,
så hun kan konsentrere seg kun om å bli bedre.
Jeg skjønner hva du mener.
Jeg sender deg en ny sak.
-Greit. Vi tar det i morgen. -Ok.
-Så vi må snakke om Nina... -Jeg må stoppe deg, beklager.
Det er noe jeg må ta meg av. Jeg ringer deg tilbake.
Ja. Homer, snakk.
Jeg gjorde en feil i morges.
Jeg bedøvde Ms. Azarova fordi jeg var
redd for at hun skulle forstyrre de andre pasientene.
Ok.
Jeg tror ikke på å medisinere de som blir traumatiserte av det.
Det var ditt valg, og du må tro på deg selv.
Jeg liker ikke isolasjon som straff. Det føles straffende, ikke medisinsk.
Jeg har vært mer fengselsvakt enn lege de siste to månedene.
Så du kritiserer mine metoder?
Selvfølgelig ikke.
Du kan jo ta over behandlingen hennes?
Jeg?
Ja. Du.
Med mindre du ikke vil.
Nei, det er ikke det. Jeg bare antok du tok deg av det.
Vel...
Nina tror jeg er et uforbederlig monster. Jeg gjør ingen fremgang.
-Hun tror du er... -Hennes sjelevenn.
Den type transferens kan være nyttig.
Så følg henne.
Finn spesielt ut hvordan hun tror hun kom hit fra en annen dimensjon.
De andre sier vi alle ankom sammen.
Hun tror hun kom på en annen måte.
Det avviket kan være nøkkelen til å kurere hennes psykose.
Det finnes ingen saker med delt psykotisk lidelse
blant fremmede. Ingen.
Frem til nå.
La oss skape historie sammen.
TRE VISE, MANN
Karim! Faen! Det er meg!
Herregud, Mo. Hvorfor sniker du deg innpå meg?
Jeg kom for å fortelle deg noe, for faen.
Men jeg ble redd for at du hadde selskap.
Så jeg skulle bare lytte litt ved døren, men så
snublet jeg fordi tyngdepunktet mitt er feil.
Hvorfor ringte du ikke bare?
Ok.
Først må jeg ha litt kjeks. Eller brød.
Jeg kvalmer av husbåten din.
"Blir kvalm".
Si at du har funnet noe.
Hun var MI-5.
-Stor data. -Hvem, Rhodes?
Ja, i over et tiår.
Og i 2010 ble hun headhunted av...
Av Pierre Ruskin.
For 14 dager siden forlot hun CURI.
Etter det har jeg ingenting.
Hun må ha trukket i noen tråder, for dette er grundig.
Den beste jeg har møtt.
Ingen telefon eller e-post.
Hele dagen var det eneste jeg fikk en cache på ei gammel Facebook-side.
Så rart. Rhodes er den eneste ansatte
høyere opp enn en vaktmester som har forlatt CURI,
og nå er det som hun ikke fins.
Du dro ikke deg selv og en halv opp på husbåten min for ingenting.
Hva?
Hun ble gransket...
...i 2013.
Hacket du skattevesenet?
Hacket du det faens skattevesenet?
-Hjelp meg opp. -Herrefred, Mo.
Gud.
Hva sa den prostituerte til sjømannen?
Du fikk ikke dette av meg.
Jeg har enda ikke adressen, men de fleste kvitteringene er fra denne bokhandelen.
Jesus.
Går det bra?
Hun sparker. Vil du kjenne?
Homer.
Våkne opp, Homer...
Våkne opp.
Ms. Azarova?
Du er sent ute til terapi med dr. Roberts.
Med Homer?
-Terapi? -Det står på planen din.
Ser Hap disse øktene?
Hap?
Dr. Percy.
Hunter Aloysius Percy. H-A-P, Hap...
Det han kalte seg selv, det vi kalte ham...
...før.
Timene våre er konfidensielle.
Med mindre du sier du skal utføre noe kriminelt,
som jeg må rapportere.
Hva om noen andre har brutt loven? Flere ganger.
Om det er i fortiden, forblir det konfidensielt.
Hap sa hvordan han fikk dere hit.
Vi var i en åker.
Han sprøytet gift i oss. Tvang oss til å gjøre bevegelsene.
Vi våknet opp i hobbyrommet med karbonmonoksid-alarmen ulende.
Du gjentar bare det andre har fortalt deg.
Ja, Scott og Renata.
Ja. Jeg liker Scott.
Men han drepte nesten dr. Percy den dagen.
Syns du ikke det er rart at begge husker det samme?
Nei. Det er rarere at du ikke gjør det.
At din versjon av å komme hit ikke er den samme.
Hvorfor tror du det er sånn?
Hap ba deg spørre meg om det,
ikke sant?
Han bruker deg.
Som han brukte deg til å fange Renata.
Bare at nå vet du ikke om det.
Du unngikk spørsmålet mitt.
Du sa Scott og Renata fortalte deg det. Hva med Rachel?
Er minnet hennes også unikt?
Rachel kan ikke snakke.
-Hva mener du? -Afasi.
Hun kan ikke forme eller forstå ord.
Hjerneskade fra en bilulykke hun hadde som tenåring.
Så hun synger ikke?
Jeg har prøvd å lære henne tegnspråk, men det er utfordrende.
I gruppa kan hun nikke enighet.
Mer kompliserte ting klarer hun ikke.
Hun pleide å synge for oss hele tiden.
Husker du dette?
-Mener du sprellemann? -Ja.
Reis deg og prøv. Kanskje kroppen kjenner det igjen.
Det gjør den.
Det er svært kjent for meg.
-Jeg spilte fotball før, men -Fotball!
-jeg tror ikke... -Du hadde NDO-en din på en fotballbane.
Hvordan kan jeg vite det om jeg ikke kjenner deg?
Har jeg hatt en NDO?
Ja.
En nær-døden-opplevelse.
Jeg har aldri hatt det.
Det er naturlig å bli opptatt av død når man mister noen nært.
Faren din gikk nylig bort, ikke sant?
Nei. Jeg mistet faren min da jeg var åtte.
Han sendte meg til USA fordi russisk mafia var etter ham.
Nina mistet faren sin for bare noen uker siden.
Hun var heldig.
Denne forskjellen du gjør,
det fremhever et aspekt ved historien din jeg ikke har vurdert.
-Hvor er Nina? -Jeg vet ikke. Hva mener du?
Du sier at din og Haps bevissthet
reiste til denne dimensjonen inn i disse kroppene.
Ok. La oss si vi aksepterer det som fakta.
-Hva skjedde med dem? -Jeg bryr meg ikke om
hva som skjedde med Nina og dr. Percy.
Jeg vil du skal se meg.
Huske meg.
Ikke som et tankeeksperiment i terapi...
-Dette er ikke det. -Homer...
Jeg vil du skal huske at vi var syv år under jorda.
At vi pleide å pisse og drite
og drikke og bade fra samme strøm.
At klærne våre var som oppvaskkluter og vi frøys hele tida,
og det eneste vi kunne ta på var glass.
Men du elsket meg.
Jeg ba deg tro på umulige ting.
Du så aldri på meg som om jeg var gal.
Det er derfor jeg ikke kan gi deg opp.
Jeg vil ikke gi deg opp.
Herregud.
Det er deg der oppe.
Hva?
NDO-er tar deg inn i fremtiden.
Du sa i NDO-en din at tunnelen var et kryperom i et tak,
og at det var rør overalt.
Det er deg der oppe!
-Er det meg? -Ja.
-Der oppe, i taket akkurat nå? -Ja!
Ingenting der. Ser du?
Du beskrev det øyeblikket til meg.
Du sa at en hånd strakk seg etter deg,
vi visste bare ikke at hånda var din egen.
Vi må slutte for i dag.
Ikke send meg til cella. La meg være med vennene mine.
Etter dine siste episoder kan vi ikke la deg være med de andre.
Jeg var jo ikke voldelig i dag.
-Nina, én dag er ikke... -Vær så snill.
Jeg er så ensom.
Beklager at jeg avbryter.
En pasient i undertøy og en rosa frakk løper rundt i hallene.
Han er rask. Diego får ikke fanget ham.
Og vi har problemer med rørene.
Vent! Du forstår ikke hva som skjer der ute nå.
Beklager. Skulle ønske jeg kunne la deg være med andre.
Men jeg må tenke på alles sikkerhet og velvære.
Bli hos Ms. Azarova til jeg løser dette.
Hallo?
Er det noen her?
-Hallo. -Hei.
-Velkommen. -Takk.
Jeg har bodd hos en venn her oppe og ville gi en liten takk.
-Jeg vet dette er hennes favorittbutikk. -Er det?
-Hvem er det? -Marlow Rhodes.
-Selvfølgelig. -Flott, hva anbefaler du?
Vel, det kan ta flere retninger med dr. Rhodes.
Spekulativ fiksjon er alltid bra. Selv om det har vært flere biografier nylig.
Jeg håper dere leverer. Jeg må være i Oakland om tre timer.
-Det klarer du aldri. -Det er det jeg sa.
Vi leverer til henne stadig vekk.
Det er vanskelig for henne i regntiden.
Så snart Anna er tilbake, skal jeg sende henne dit.
Hva med denne, Parable of the Sower? Det er en klassiker.
-Den er perfekt. -Jeg tar betaling i kassa.
Hva heter du?
Prairie.
Han sa:
"Jeg er din venn.
Og jeg heter...
...Homer."
OA!
Hei, Darmi.
Hei.
Har du sett dr. Percy? Er han på kontoret?
Nei.
Gjør meg en tjeneste.
Vi lar Nina være sammen med de andre i hobbyromtimene.
Sa ikke dr. Percy at hun var på vent?
Jo. Han ga meg også ansvaret for henne.
Jeg påtar meg ansvaret. Ja.
Rett frem.
Renata?
Hvordan vet du navnet mitt?
Kjenner du meg ikke igjen?
Vet du...
Hvor er jeg fra?
Cuba. Du var i Havanna frem til Hap kidnappet deg.
Å, ja.
Jeg husker også den historien.
Men det er en løgn.
En vrangforestilling.
Familien min immigrerte til Miami da jeg var 12.
Du er gal.
Hold deg unna meg!
Du er så...
Ren.
Sunn.
Kroppen, i det minste.
Vi har aldri tatt på hverandre.
Du er mye mindre enn jeg trodde.
Jeg beklager.
Ikke ta Renata personlig.
Dr. Roberts har overbevist henne om at alt som har skjedd oss
er en gal del av hjernen hennes.
Det er et verre bur en det forrige Hap hadde oss i.
Men vi er i live.
Sammen.
Alle skal komme seg ut herfra.
Hvordan kom du hit?
Guttene.
Og Betty.
Betty Broderick Allen. Vi kalte henne BBA.
Jeg fortalte dem alt.
Hallo?
Marlow Rhodes?
Du er ikke fra Ruskin.
Og du er ikke politi.
Jeg heter Karim Washington og er privatetterforsker.
Jeg ser etter en forsvunnet tenåringsjente,
Michelle Vu.
Hør, jeg har én savnet unge og én som er hjernedød.
De spiller begge intenst et spill som ledet meg til CURI.
Du sluttet, dro fra CURI,
omtrent da Michelle sluttet å melde bestemora.
Jeg tror dette spillet lokker ungene til CURI og etterpå...
Jeg vet ikke. Men jeg tror du gjør det, og at det er derfor du sluttet.
Enten hadde du noe med det å gjøre, eller du fant ut noe og likte det ikke.
Så er du skyldig eller en moralsk avhopper?
Jeg ødela 20 droner før jeg fikk det rett, Mr. Washington.
Kråker, vet du, beskytter reirene med store antall.
Om det er en trussel, kommer hele flokken.
Ti, 20, 30 samles og plager og sirkler og svinger.
River en drone i stykker.
Men når du lærer å fly som ei kråke...
...slutter de å angripe.
Om jeg snakker om CURI,
bryter jeg vilkårene for min avgang.
Og Ruskin er ikke en mann jeg vil gå imot.
Beklager, Mr. Washington,
at du kom helt hit, men jeg kan ikke hjelpe deg.
Vet du, jeg var FBI-agent.
Fem år med feltarbeid.
Jeg var undercover i muslimske samfunn over hele USA.
Jeg lette etter radikale.
Vet du hva jeg fant i de unge mennene?
De gjorde nesten hva som helst for å bli likt av meg.
Meg, som tok interesse i dem,
ringte og meldte dem, lyttet til dem,
kjørte rundt med dem,
dro på fredagsbønn med dem.
Da det var tid for dem
å ta opp våpen eller lære å lage en bombe, gjorde de det.
Og vi arresterte dem.
Men ingen av dem
visste noe om våpen eller bomber før de møtte meg.
Ok? Jeg lærte dem alt det.
Jeg signerte også en taushetserklæring da jeg forlot byrået.
Jeg har heller ikke brutt grunnloven.
Men jeg har brutt større moralske lover.
Det er ikke så mange muligheter for å gjøre bot. Jeg tilbyr deg en.
Kanskje du kan hjelpe meg å hente flyet mitt.
Ingenting skjedde som jeg trodde.
Men de gjorde bevegelsene i kafeteriaen den dagen,
-og nå er jeg her med dere. -Jeg forstår enda ikke.
Av alle ginbuler i alle byer i hele verden,
hvordan i helvete kom du inn i vår?
Hap spurte meg om det samme.
Jeg tenkte bare på Homer.
Om jeg er her, så er det fordi han også er her.
Vi må bare få vekket ham.
Jeg tenkte det samme de første ukene.
Men jo mer jeg forsøkte å nå Homer, jo mer forsøkte dr. Roberts å fikse meg.
Ja, men se på den tanken.
Husker dere? I Homers NDO
sa han at han åt en sjøanemone fra en femkantet tank.
Jeg tror vi er inni dimensjonen for Homers NDO.
Han ser på oss nå, ikke sant?
Bak glasset.
Hva om vi istedenfor å prøve å vekke Homer
prøver å avsløre Hap?
Om Homer kan se hvem dr. Percy er,
vil det bryte villfarelsen og alle kan dra.
Hun har vært i labben.
Hap tvinger henne til å hjelpe. Hvem faen vet hva han gjør der.
Du har sett hva han jobber med.
Kan du tegne det?
OA, hun klarer ikke.
Hun klarer ikke.
Ikke med ord, bokstaver eller symboler.
Det er ok.
Greit.
Hvordan kan man snakke uten ord?
Overgangspesialist, det refererer til drømmeoverganger,
og det er derfor Ruskin ansatte meg, for å finne mønster i drømmene deres.
Hva har det å gjøre med Michelle?
Det har alt å gjøre med det.
CURI var basert på en avgangsoppgave
skrevet av en russisk student ved Sorbonne
om et mystisk fenomen i Tyskland på 1920-tallet
der et par dusin psykoanalytikere
oppdaget at pasientene deres drømte det samme.
Berlins elver røde med blod,
menn i svarte skjorter, slangepar.
Dette var et tiår før nazistene.
Og dette skjedde virkelig?
Bøker har blitt publisert om det.
Ja, de hadde mareritt om krig, og så ble det krig.
Det er alltid en krig.
Det er en elv av blod nå, om noen drømmer om det eller ei.
Jeg visste noen ville finne meg til slutt.
Jeg er glad det er deg.
Men de drømte det, Mr. Washington.
Og det skjedde nøyaktig som de så det.
Det var Ruskins idé å bruke samme metode
for å utnytte den forutsigende makten til gruppens fellessinn.
Er det sånn han kom på spillet? Gjennom drømmer?
Nei, du skapte spillet og så da det begynte å lokke barn, sluttet du?
Nei, spillet er ikke et produkt av CURI i det hele tatt.
Jeg sluttet fordi prosjektet gikk over streken, men det var ikke en moralsk en.
Hva skal det bety?
Det er en grense som må respekteres.
Jeg sluttet fordi Ruskin krysset den.
Og hva slags grense er det?
Om noe fra den våkne verden kommer inn i en drøm,
er det naturlig.
Om noe fra en drøm kommer inn i den våkne verden,
er det unaturlig.
Jeg kan ikke hente det.
Jeg blir ikke avlyttet.
Det er ingen forholdsregler strenge nok
for det jeg skal fortelle deg nå.
Boardwalk hotell!
Klinikken? Her?
Et hus?
Ja?
Et hus. Ok.
Et hus.
-Folk? -Regnbue. Regnbuebar.
-Skittles! Smak regnbuen! -Barn!
Tenåringer!
Tenåringer? Ja?
Et hus og tenåringer.
Ok. Ja.
Kolonialisme!
Verden? Denne dimensjonen?
Det er et kart.
Hap bygger et interdimensjonalt kart.
-Dr. Percy, du er tilbake. -God ettermiddag.
Azarova er ikke på rommet. Hvor er hun?
Se. Rachel har funnet ut en måte å kommunisere på.
Ok.
-En blomst? -En blomst. En hage?
-Et drivhus? -Lys.
En plante?
-Blader? -En tulipan!
Stopp!
Med en gang!
Et hus, barn, et kart...
Bryt opp denne gruppa!
Ta disse tre tilbake til rommene sine. Null kontakt mellom dem!
Azarova skal tilbake i isolasjon!
-Dr. Percy, systemet er... -Ikke nå!
Hvorfor er han så redd oss om vi bare er pasienter?
Hap, du vil aldri komme deg dit du vil.
Ingen av oss vil røre seg med eller for deg igjen. Vi dør heller!
Takk, Ms. Azarova.
Ok. Unnskyld, alle sammen.
Fortsett.
Ok.
Ingen ledning.
Her er flyet ditt.
Ta denne.
Drømmene vi samler er som enhver stor samling av data.
Først er det bare bråk.
Hver drømmer har fire utvidede REM-perioder per skift.
Det er over 400 drømmer å sortere hver dag.
Ingen enkle sett gir mening i seg selv,
men i løpet av noen måneder med tusenvis av drømme-sankinger,
med å oversette ord til bilder, danner det seg enkelte mønstre.
Jeg drømte at jeg krøp ned en lang tunnel.
-Det var en dobbeltsidet trapp. -Jeg falt.
I fjor begynte et nytt mønster å oppstå.
I et ukentlig sett på 2 000 drømmer
begynte de samme tre bildene å fremtre til en høyere rate enn tilfeldigheter.
En uke senere drømte så mange kvinner de samme tre tingene
at tilfeldighetsaspektet var borte.
Detaljene i drømmene var forskjellige,
men i hver oppsto alle de tre tingene.
En tunnel på størrelse med en kiste,
en bøyd, dobbeltsidig trapp
og et glassmaleri-vindu.
Det er millioner
av hver av de tingene i bygninger i hele verden.
Men det er bare én bygning
i hele verden som har alle tre.
Et hus i San Francisco.
På Nob Hill.
CURI var måten Ruskin fant bildeling og blokkjeder på.
Begge var kryptiske først, men ga mening da de ble analyserte.
Men huset...
Jeg vet ikke hva huset er eller hva det gjør.
Jeg tror ingen gjør det.
Spillet ble laget for å lokke dem til det.
For å forberede dem.
For å hjelpe Ruskin å finne ut hva det er.
Det er alt jeg vet.
Jeg har vært inni det. Det er...
Det er bare et gammelt hus.
Da har du ikke virkelig vært inni huset.
DE DRØMTE OM BLODIGE ELVER
Vindu.
Trapper.
Hvor faen er tunnelen?
-Mo. -Jeg fant det,
men det krevde litt graving. Huset, Sutter 9783,
er ikke Ruskins, men eid av et russisk fond.
Det fondet tilhører en kvinne kalt Nina Azarova.
Og jeg liker ikke dette, Karim.
Russisk fond? MI-5?
Kan jeg be deg om å bare
gå vekk fra det?
Karim, er du der?
Mo.
Ja?
Kan du finne adressen hennes til meg? Nina Azarovas?
Du ga den til meg.
Nei, der hun bor. Kan du finne det ut?
Vent. Hva faen?
Nina Azarova...
...har blitt innlagt.
En 5250.
Mener du lagt inn på mentalsykehus?
En klinikk.
På Treasure Island.
Ok. Takk, Mo.
HUS
TREASURE ISLAND
Mr. Ruskin vil du skal vite
at det er 60 timer siden personen var i huset.
Jeg ser dem.
Jeg hører dem.
Førtisyv selv. Ikke stirr på trappen.
Det er et frø inni hver hjerne.
Og huset vekker det på en eller annen måte.
Her er hun.
Kom igjen.
Det er påfallende, ikke sant?
Hver gang.
Du takler ikke det som er bak døra,
og jeg kan ikke stole på deg etter i dag.
Steriliser disse for meg, er du snill.
Takk.
Hun var desorientert. Det er forståelig.
Hun insisterer på å spille det samme dramaet.
Jeg vet ikke hvordan noen som har erfart det vi har gjort sammen
kan bli blendet av slik smålighet.
Tenk å reise til en annen dimensjon
der du aldri har vært i en bilulykke,
der stemmen din var tilbake,
eller du sang i Carnegie Hall.
Vi kan ikke utspille de samme rollene for alltid.
Det kommer en tid vi må dra forbi
det som er rett foran oss.
Det er oppdagelsestrangen. Jeg husker at vi hadde den.
Hun har den sikkert enda der inne.
Våkne til liv!
Innbilningskraft.
Rachel, du må forstå noe.
Det du så er en av de største vitenskapelige bragdene...
Rachel?
Michelle!
Du lot inngangsdøren stå åpen igjen!
Jeg heter ikke Michelle, men Buck!
Tekst: A.M. Einan