TREASURE ISLAND KAPITEL 2
God morgon, dr Roberts.
Du har haft 56 minuters REM-sömn.
God morgon, dr Roberts.
Du har haft 56 minuters REM-sömn.
Hej och välkommen till Modern psykiatri.
Jag är dr Michael Westfield.
I dagens program ska vi prata om ett ovanligt och fascinerande syndrom
som kallas delad psykotisk störning.
Man kan definiera diagnosen som en vanföreställning hos en individ
som är i en nära relation
med nån som redan lider av vanföreställning.
Ett par, till exempel...
Tack.
Ursäkta, jag önskar att tröjan inte behövdes.
Varsågod och sitt.
Vad hände med Homer?
Prairie, vad hände med oss?
Vi reste in i en annan dimension.
In i andra versioner av oss själva!
Med helt annorlunda liv.
Nej, Nina och jag har samma födelsedag,
-samma namn, samma far... -Ja.
Dr Percy har också samma födelsedag, samma barndom. Till och med samma
knäppa mellannamn. Men jag kallas inte för Hap här.
Det kallades jag på akutmottagningen. Där jobbade inte han.
Han hörde aldrig "lätet",
och blev aldrig besatt av nära döden-upplevelser.
Han är som en kändis.
Han skrev en bok. Han gav sig in på psykologi, av alla saker.
När jag var i Ninas lägenhet kände jag igen hennes barndomsfoton
och de är mina, fram till en viss tid.
-Just det. -Men...
Nina blev aldrig blind.
Hon gick på college
och reste till Paris.
Fantastiskt, eller hur?
Jag hade fel. Nära döden-upplevelser är inte glimtar av livet efter döden.
De är glimtar av andra liv.
En trädgård med olika gångar.
Ett "jag" som gjorde andra val och på nåt vis
-blev en annan människa. -Varför minns inte Homer mig?
Den frågan måste vi hitta ett svar på.
Här.
Det verkar som...
...att vi har kroppen
och även...
...själen.
Eller medvetandet.
Och tydligen
kan det hoppa...
...in i en annan dimension och lämna kvar kroppen.
Mitt medvetande hoppade...
...in i dr Percy.
Ditt in i Nina Arazova.
Och av nån anledning som jag inte förstår,
så tog sig Homer, som gjorde precis som alla andra...
...inte in i dr Roberts.
Beskriv ditt hopp till mig. Berätta allt.
Okej, två dagar efter att jag lämnade dig, på ett sätt jag inte är stolt över...
...tog jag med alla utomhus.
Natriumpentotal.
Förlamning börjar efter 11 minuter.
Hjärtat stannar om 13 till 15.
Du har dödat oss.
Det är över för oss alla.
Endera gör vi rörelserna och reser till en annan dimension tillsammans
eller så dör vi här på fältet.
Det är upp till er.
Vi tar honom på andra sidan.
Kolmonoxid!
Öppna resten av fönstren!
Ring 112!
Öppna fönstren! Utrym alla!
Är du okej?
Vad fan gör du?
Dr Percy.
Okej?
DR HUNTER PERCY CHEF
Okej.
-Vi är okej. -Ja!
Som du alltid sa:
"Samma föreställning, andra skådespelare."
Över många dimensioner genom tiden.
Vi hör ihop du och jag.
Vi utforskar ödets vetenskap.
Neil Armstrong var småpotatis jämfört med detta.
-Jag förstår ändå inte varför Homer... -I den här dimensionen
studerade Homer hela sitt vuxna liv under dr Percy. Han beundrar dr Percy.
Okej? Han beundrar mig.
Så, min Homer...
Den Homer ligger död på ett fält i North Dakota.
Nej.
Nej, det kan inte ha varit förgäves.
Vad pratar du om? Självklart inte.
Att vi har den här konversationen bevisar att det inte var förgäves.
Vi har mycket att ta reda på.
Hur många dimensioner finns det?
Är de oändliga? Kan vi påverka dem?
Finns det en perfekt dimension, och hur hittar vi den i så fall?
Hur kontrollerar man hoppet?
Förstår du vad vi är på väg att uppnå?
Det är gudalikt, Praire.
Men jag hoppade in i mörkret.
Jag kunde ha hamnat i en dimension där jag var hjärnskadad eller död.
Du visste exakt vart du ville och du tog dig hit.
På nåt vis navigerade du.
Snälla... berätta hur du gjorde.
Okej.
Ja, dr Percy?
Ms Azarova är inte samarbetsvillig. Hon vill till sitt rum.
Inte samarbetsvillig? Jag ska väcka Homer och ta oss ut ur detta fängelse.
Och du är ingen doktor, du är en föreståndare.
Oavsett vilken dimension du är i.
Du är fast i det förgångna.
Det är okej.
En vacker dag kanske vi hittar en dimension där du uppskattar mig.
-Är du okej doktorn? -Ja.
-Men akta din skalle.
Måltider på rummet.
Fullkomlig isolering till hon slutar vara våldsam.
Nej, titta på klockan! Han gjorde det på sig själv!
Du är ett moster och Homer kommer inse det när jag avslöjar dig.
Homer!
-Homer! -Sluta! Släpp henne!
Släpp henne!
Det är okej.
Det är okej. Jag är här.
Det är okej.
Det här får dig att slappna av.
Det är ett milt lugnande medel.
Det är för tidigt för att störa andra patienter.
De behöver sin sömn.
Det här kommer hjälpa dig att sova också.
Du har glömt...
Du kommer att minnas.
Ta henne.
Får jag en öl?
Får jag kapsylen? Jag vill veta min framtid.
Planerar ni för en lång natt?
Är du en reporter? Vi har signerat ett sekretessavtal.
Vi får sparken om vi pratar om CURI.
Vi såg dig utanför parkeringen, i din orangea bil.
-Den sticker ut. -Ja.
-Det är alltid ett problem. -Varför inte måla om den?
Jag gillar färgen.
Får jag slå mig ner?
Hjärter fem. Vad tror ni?
Du blir kär fem gånger.
Tja, då har jag några kvar.
Jag är inte en reporter.
Jag är en detektiv som söker en saknad tjej.
En trummis.
Nej, de anlitar inte så unga.
Definiera "unga". Inga minderåriga?
-Vad hände henne? -Det försöker jag ta reda på.
Hon ritade av CURI-logon i sina anteckningar.
Vad pågår där?
Rent allmänt, utan att avslöja hemligheter.
Okej, jag frågar. Du måste inte svara.
Det är inte forskning om sömn, utan om drömmar.
Nåt gör dig till en speciell sorts drömmare.
Rekryterades du för att du är duktig?
Innebär det här att du är rekryterad?
Känner du inte igen det?
-Läser du tankar eller är du detektiv? -Jag är uppmärksam.
Jag ber dig inte att riskera ditt drömjobb.
Jag behöver inga Silicon Valley-hemlisar, men om du vet nåt
som du tror kan hjälpa mig,
så hjälp mig, snälla.
Okej, det finns en sak. Men jag kan inte berätta här.
Varje natt
har var och en av oss, fyra eller fem drömmar.
De väcker oss efter våra REM-cykler och spelar in när vi berättar om drömmarna.
Det finns en äldre, brittisk kvinna i rullstol.
Hon lyssnar på våra drömmar. Hundratals varje natt.
-Varför? -Jag vet inte.
Hon söker efter nåt.
-Efter vad? -Jag vet inte.
Men vissa drömmar är viktigare för henne än andra.
Okej. Era drömmar,
de analyserar dem. Hur är det kopplat till Michelle Vus försvinnande?
-Du skulle hjälpa mig. -Kvinnan.
Dr Marlow Rhodes, som lyssnar på våra drömmar,
hon har försvunnit.
-Sa hon upp sig eller fick hon sparken? -Hon sa nog upp sig.
Pierre Ruskin var i byggnaden.
När han fick veta att hon var borta välte han ett bord med datorer.
Ingen har lyckats hitta henne, inte ens Ruskin.
-När var det? -För två veckor sedan.
Det var då Michelle försvann.
Jag tror att dr Rhosdes såg nåt som hon inte borde ha sett.
-Vad vill du nu?
Jag har ringt dig hela morgonen. -Jag har ett liv, Karim.
Jag behöver adressen till dr Marlow Rhodes.
-Vet du nåt mer än namnet? -En kvinna,
jobbade på CURI för några veckor sedan.
Vad är CURI?
Pierre Ruskins drömfabrik i Oakland.
Nån inifrån gav mig nyss namnet.
Gäller det immaterialrätt?
-En unge saknas. -Sexarbetare?
-Teknologisaker. -Jag är inte förvånad.
SAN FRANCISCOS POLISSTATION
-Hur mår du? -Jag jobbar med en författarinna
som ska publicera en feministisk text.
Jag skyddar våra konton så hon inte blir
hackad, doxad, trakasserad, förföljd, eller nåt sånt.
Det gamla vanliga. Men hur är det med dig?
Jag är stor som en kossa.
Okej, jag har en fråga.
Var köper bonden sina kor?
Ko-rea.
Lägg av, Karim.
Var är Eichler? Han sa att jag skulle vara här kl. 10.
Jag vet inte. Han är ute nånstans.
Så, ska du ta mitt uttalande?
Jag ska ta med min son till matchen.
Matchen börjar kl. sju. Om åtta timmar.
Grabben gillar att se när de förbereder sig.
Fan!
Och han som hoppade?
Hjärndöd.
-Några gifter? -Nix.
Hallå!
En unge som slaggade i det där huset saknas.
En annan hoppade ut genom fönstret och ingen bryr sig?
Ungen du söker var inte i det huset.
Vi kollade de senaste fyra veckorna och såg ingen.
Stopp. Spela långsamt.
-Det är den lille kinesen. -Han är från Vietnam.
Ursäkta mig.
Det är bara du och vietnamesen.
Det är bara ni som gått in där.
Backa.
Pausa där.
Hur tog han sig in då?
Pierre.
Jag har försökt att nå dig.
Ursäkta, det var en jobbig dag.
Hur mår Nina?
Inte bra. Hon är förvirrad.
Hon fick ett rejält sammanbrott.
Gick hon till huset själv?
-Jag vet inte. -Hon lovade att inte göra det.
Du sa att hon blev upprörd innan det här med färjan.
Vi måste inse att
-när hon fick veta... -...blev det för mycket.
-Alla har sina gränser. -Jag vill ha henne tillbaka.
Är det verkligen klokt?
Hunter.
Jag menar bara att...
...med tanke på hennes betänkligheter om dig,
är det kanske bättre att hon är här,
där hon kan fokusera på att återhämta sig.
Jag förstår vad du menar.
Jag skickar en ny person till dig.
-Bra. Vi förbereder i morgon. -Okej.
-Jag måste prata med dig om Nina... -Ursäkta, jag måste avbryta dig.
Jag måste ta hand om en sak nu. Jag ringer upp dig.
Ja, Homer, tala.
Jag begick ett misstag i morse.
Jag gav ms Azarova lugnande för jag var
orolig att hon skulle störa andra patienter.
Okej.
Jag tror inte på att medicinera en patient på det sättet.
Det var ditt beslut. Du bör lita på dig själv.
Jag gillar inte isolering som straff. Det gör mer skada än nytta.
Jag har känt mig mer som en fångvaktare än en läkare på sista tiden.
Kritiserar du mina metoder?
Självklart inte.
Vill du ta över hennes behandling?
Jag?
Ja, du.
Om du inte har nåt emot det?
Nej, jag bara antog att du skulle sköta det.
Tja...
Nina ser mig som nåt sorts monster. Jag gör inga framsteg.
-Hon ser dig som... -Som hennes själsfrände.
En sån överföring kan vara bra.
Så, följ hennes riktning.
Ta reda på hur hon tror sig ha tagit sig hit från en annan dimension.
De andra säger att vi alla kom samtidigt.
Hon tror sig ha kommit på nåt annat sätt.
Den avvikelsen kan vara nyckeln till att hela hennes psykos.
Det finns inte ett enda fall av delade psykotiska tillstånd
bland fullkomliga främlingar. Inte ett enda.
Fram till nu.
Låt oss skapa historia, dr Roberts.
TRE VISE, MAN
Karim! Fan! Det är jag!
För fan, Mo! Varför smyger du på mig sådär?
Jag kom för att berätta en sak.
Men jag tänkte att du kanske hade besök.
Så jag tänkte lyssna lite vid dörren,
men jag tappade balansen och snubblade.
Varför ringde du inte?
Okej.
Jag behöver några kex, eller bröd.
Din husbåt gör mig redan kväljande.
"Illamående".
Säg att du har hittat nåt.
Hon jobbade åt MI-5.
-Datalagring. -Vem, Rhodes?
Ja, i över tio år.
Senare, 2010, rekryterades hon av...
Av Pierre Ruskin?
Ja, för 14 dagar sedan lämnade hon CURI.
Efter det har jag inget.
Hon måste ha fått hjälp för hon är som bortblåst.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Inga samtal, ingen e-post.
På en hel dag hittade jag bara en cache av en gammal Facebook-sida.
Jag fattar inte. Rhodes är den enda anställda
högre än en jäkla vaktmästare, som lämnat CURI,
och nu finns inga spår av henne.
Du masade dig inte hit för att säga att du inte hittat nåt.
Vad?
Hon blev granskad...
...år 2013.
Hackade du Skatteverket?
Fan, hackade du Skatteverket?
-Hjälp mig upp. -Jösses, Mo.
Herregud.
Vad sa den prostituerade till sjömannen?
Du fick det inte från mig.
Jag har inte hennes adress, men hennes kvitton är från den här bokaffären.
Jösses.
Är du okej?
Hon sparkade. Vill du känna?
Homer...
Vakna, Homer...
Vakna!
Ms Azarova?
Ms Azarova, du är sen till ditt terapisamtal med dr Roberts.
Med Homer?
-Terapi? -Det står här.
Övervakar Hap våra sessioner?
Hap?
Dr Percy.
Hunter Aloysius Percy. H-A-P, Hap...
Han kallade sig det. Vi kallade honom det...
...förut.
Våra sessioner är konfidentiella.
Förutom om du säger att du tänker begå brott,
då är jag skyldig att rapportera.
Och om nån annan har begått ett brott, flera brott?
Om det är förflutet så hålls det konfidentiellt.
Hap berättade hur han fick hit er.
Vi var på ett fält.
Han injicerade alla med gift. Han tvingade oss att göra rörelserna.
Vi vaknade upp i fritidsrummet till ljudet av kolmonoxidlarmet.
Du upprepar bara vad de andra berättat för dig.
Det Scott och Renata berättade.
Ja, jag gillar Scott.
Men han dödade nästan dr Percy den dagen.
Är det inte märkligt att de båda minns samma sak?
Nej, det är märkligare att du inte gör det.
Att din version av hur du tog dig till denna dimension är unik.
Varför är det så tror du?
Hap sa åt dig att fråga det.
Eller hur?
Han utnyttjar dig.
Liksom när han fick dig att fånga Renata. Men nu är du inte ens medveten om det.
Du undvek min fråga.
Du sa att Scott och Renata berättade för dig. Rachel då?
Är hennes minne också unikt?
Rachel kan inte tala.
-Vad menar du? -Afasi.
Hon kan inte formulera eller förstå ord.
En hjärnskada från en bilolycka som tonåring.
Så hon kan inte sjunga?
Jag försöker lära henne teckenspråk men det är svårt.
Hon kan nicka om hon instämmer.
Allt som är mer komplicerat är för svårt för henne.
Hon brukade alltid sjunga för oss.
Minns du det här?
-Krysshopp menar du? -Ja!
Pröva. Din kropp kanske känner igen känslan.
Det bör den.
Det lär kännas väldigt bekant.
-Jag spelade fotboll på college. -Fotboll!
-Jag tror inte att... -Du hade din NDU på en fotbollsplan.
Hur skulle jag kunna veta det utan att känna dig?
Hade jag en NDU?
Ja.
En nära döden-upplevelse.
En sån har jag aldrig haft.
Det är naturligt att tänka på döden när man förlorat nån närstående.
Din far gick nyligen bort, eller hur?
Nej, jag miste min far när jag var åtta.
Han skickade mig till USA för att maffian var ute efter honom.
Nina miste sin far för ett par månader sedan.
Hon hade tur.
Åtskillnaden du gör
belyser en aspekt i din berättelse som jag inte tänkt på.
-Var är Nina?` -Jag vet inte. Vad menar du?
Du säger att ditt och Haps medvetanden
reste till den här dimensionen, in i dessa kroppar.
Okej, om vi antar att det är så...
-Vad hände med Nina och dr Percy? -Jag struntar i
vad som hände med Nina och dr Percy.
Jag vill att du ser mig.
Minns mig.
Inte som ett tankeexperiment i min terapi...
-Det är inget tankeexperiment. -Homer...
Jag vill att du ska minnas att vi tillbringade sju år under jorden.
Att vi brukade pinka, skita,
dricka och bada i samma bäck.
Att våra kläder var som skurtrasor. Vi frös hela tiden
och det enda vi kunde röra vid var glas.
Men du älskade mig.
Jag bad dig att tro på omöjliga saker.
Aldrig såg du på mig som om jag vore tokig.
Därför kan jag inte ge upp hoppet om dig.
Jag tänker inte ge upp hoppet om dig.
Herregud.
Det är du där uppe.
Va?
En NDU för en till framtiden.
Du sa att i din NDU var tunneln ett kryputrymme i ett tak
och att det var rör överallt.
Det är du där uppe!
-Jag? -Ja.
-Där uppe i taket just nu? -Ja!
Inget här uppe, ser du?
Du beskrev det där ögonblicket för mig.
Du sa att en hand försökte ta tag i dig,
men du visste inte att handen var din egen.
Vi måste sluta för idag.
Skicka inte tillbaka mig till cellen. Låt mig vara med mina vänner.
Efter det som hände nyligen kan vi inte låta dig vara med de andra.
Var jag våldsam idag?
-Nina, en dag räcker inte... -Snälla.
Jag känner mig så ensam.
Dr Roberts, ursäkta att jag stör.
En patient i underkläder och en rosa kappa springer runt i korridorerna.
Han är snabb. Diego lyckas inte fånga honom.
Och vi har problem med rören.
Vänta! Ni förstår inte vad som sker där ute nu.
Ursäkta, Nina. Jag önskar att jag kunde låta dig vara med de andra.
Men jag måste tänka på allas säkerhet.
Stanna med ms Azarova medan jag reder ut det här.
Hallå?
Nån här?
-Hallå. -Hej.
-Välkommen. -Tack.
Jag har besökt en vän här och vill ge henne en gåva.
-Det här är hennes favoritbutik. -Är det?
-Vad heter hon? -Marlow Rhodes.
-Naturligtvis. -Bra, vad rekommenderar du?
Mycket kan passa dr Rhodes.
Spekulativ fiktion funkar, men nyligen svängde hon till memoarer.
Säg att ni levererar. Jag måste vara i Oakland om tre timmar.
-Du hinner aldrig. -Det sa jag till dem.
Vi levererar ofta till henne.
Det är svårt för henne under regnperioden.
Jag säger åt Anna att köra ut den till henne.
Vad sägs om Parable of the Sower? En klassiker.
-Perfekt. -Jag slår in den i kassan.
Vad heter du?
Prairie.
Han sa:
"Jag är din vän.
Och jag heter...
...Homer."
OA!
Hallå, Darmi.
Hej.
Har du sett dr Percy? Är han på kontoret?
Nej.
Gör mig en tjänst.
Låt Nina Azarova vara med de andra när de får vara i fritidsrummet.
Begränsade inte dr Percy den patienten?
Jo, men han lät mig ta över hennes behandling.
Jag tar allt ansvar.
Rakt fram.
Renata?
Hur vet du vad jag heter?
Känner du inte igen mig?
Vet du...
Var kommer jag från?
Cuba. Du var i Havanna tills Hap kidnappade dig.
Ja...
Jag minns också den historien.
Men den är en lögn.
En vanföreställning.
Min familj migrerade till Miami när jag var 12.
Du är galen.
Håll dig borta från mig!
Du är så...
Ren.
Välmående.
Åtminstone min kropp.
Vi har aldrig rört varandra.
Du är mindre än jag trodde.
Jag är ledsen.
Ta inte Renata personligt.
Dr Roberts har övertygat henne om att allt som hände oss tidigare
är påhittat av hennes hjärna.
Det är en värre bur än den förra som Hap höll oss i.
Men vi är vid liv.
Tillsammans.
Vi ska ta oss härifrån tillsammans.
Hur kom du hit?
Grabbarna...
...och Betty.
Betty Broderick Allen. Vi kallar henne BBA.
Jag berättade allt för dem.
Hallå?
Marlow Rhodes?
Du är inte med Ruskin.
Och du är ingen polis.
Jag heter Karim Washington. Jag är privatdetektiv.
Jag undersöker försvinnandet av en tonårstjej.
Michelle Vu.
En unge saknas och en annan är hjärndöd.
De är besatta av ett spel som ledde mig till CURI.
Du sa upp dig från CURI
samtidigt som Michelle slutade skicka sms till sin mormor.
Jag tror att spelet lockar ungarna till CURI och därefter...
...vet jag inte. Men jag tror du vet och att det var därför du slutade.
Endera hade du nåt med det att göra eller så fick du veta och pallade inte.
Nå? En av de skyldiga, eller moralisk avfälling?
Jag förbrukade 20 drönare innan jag fick till det, mr Washington.
Kråkor hjälps åt att skydda sina bon.
Om ett hot dyker upp kommer hela flocken.
Tio, tjugo, trettio går samman och cirkulerar och dyker.
De sliter drönaren i bitar.
Men om man lär sig flyga som en kråka...
...så slutar de anfalla.
Om jag skulle säga nåt om CURI
skulle det bryta mot mina avgångsvillkor.
Och Pierre Ruskin är inte en man jag vill förarga.
Jag är ledsen, mr Washington,
att du åkt ända hit, men jag kan inte hjälpa dig.
Jag var FBI-agent.
Fem år i ute i fält.
Jag jobbade under täckmantel i muslimska samhällen i USA.
Jag sökte efter extremister.
Vet du vad jag fann i de unga männen?
De gjorde nästan vad som helst för att bli omtyckta av mig.
Jag som intresserat mig för dem,
ringt och sms:at dem, lyssnat på dem,
kört omkring med dem,
gått på fredagsbön med dem.
När det blev dags för dem
att ta till vapen eller bygga bomber så gjorde de det.
Och vi anhöll dem.
Men inte en enda av dem
visste nåt om vapen eller bomber innan de mötte mig.
Jag lärde dem allt det där.
Jag skrev också på ett sekretessavtal när jag lämnade FBI.
Jag har inte heller brutit mot några konstitutionella lagar.
Men jag har överträtt viktigare moraliska gränser.
Det finns många chanser för gottgörelse. Jag erbjuder en.
Du kanske kan hämta min flygfarkost, mr Washington?
Inget hände på det sätt jag föreställt mig.
Men de gjorde rörelserna på fiket den där dagen
-och nu är jag här med dig. -Jag förstår ändå inte.
Av alla pubar, i alla världens städer,
hur fan kunde du gå in i just vår?
Hap frågade mig samma sak.
Jag tänkte bara på Homer.
Om jag är här, är det för att han är här.
Vi måste lyckas väcka honom.
Så tänkte jag också våra första veckor här.
Men ju mer jag försökte nå Homer, desto mer försökte dr Roberts fixa mig.
Ja, men titta på akvariet.
Minns ni? I Homers NDU
åt han en havsanemon från ett femsidigt akvarium.
Jag tror vi är i samma dimension som Homers NDU.
Han tittar på oss nu, eller hur?
Bakom glaset.
Tänk om vi, istället för att försöka väcka Homer,
försöker avslöja Hap?
Får Homer se vem dr Percy är skulle han förstå och vi skulle kunna ta oss ut.
Hon har varit i labbet.
Hap tvingar henne att hjälpa till. Gud vet vad fan han har på gång där.
Har du sett vad han jobbar med?
Kan du rita det?
OA, hon kan inte.
Hon kan inte.
Varken med ord, bokstäver eller symboler.
Det är okej.
Okej.
Hur pratar man utan ord?
Specialist på överlappande drömmar...
Ruskin anlitade mig för att hitta mönster i deras drömmar.
Vad har det med Michelle att göra?
Allt, mr Washington.
CURI baserades på ett examensarbete
av en Rysk student på Sorbonne,
om ett mystiskt fenomen i Tyskland på 20-talet.
Ett dussintal psykoanalytiker
upptäckte att deras patienter drömde samma dröm.
Blod rann i Berlins floder,
män i svarta skjortor, par av ormar.
Det var ett årtionde innan nazisterna.
Hände det på riktigt?
Det finns böcker utgivna om det.
Ja, de hade mardrömmar om krig och sedan blev det krig.
Det är alltid nåt krig.
Det finns floder av blod oavsett om nån drömmer om det eller inte.
Jag visste att nån skulle hitta mig till slut.
Jag är glad att det är du.
Men de drömde så, mr Washington.
Och det skedde precis som de förutsett.
Det var Ruskins idé att använda samma metoder
för att utnyttja gruppens förmåga att förutspå saker.
Var det så han kom på det här spelet? Via drömmar?
Designade du spelet och slutade när det började locka till sig barn?
Nej, spelet är inte ett resultat av CURI.
Jag slutade för att projektet överträdde en gräns, men inte en moral gräns.
Vad menar du med det?
Det finns en gräns som måste respekteras.
Jag sa upp mig för att Ruskin överträdde den gränsen.
Och vad är det för gräns?
Om nåt från den vakna världen hamnar i en dröm
är det naturligt.
Om nåt från en dröm hamnar i den vakna världen,
det är onaturligt.
Jag kommer inte åt den där.
Jag bär ingen mikrofon.
Man kan inte vara försiktig nog
gällande det jag ska berätta härnäst.
Boardwalk hotel!
Kliniken? Här?
Ett hus?
Ja?
Ett hus. Okej.
Ett hus.
-Människor. -Regnbåge.
-Skittles! -Barn!
Tonåringar!
Tonåringar? Ja?
Ett hus och tonåringar.
Okej. Ja.
Kolonialism!
Världen? Denna dimension?
Det är en karta.
Hap bygger en interdimensionell karta.
-Dr Percy, du är tillbaka. -God eftermiddag.
Ms Azarova är inte i sitt rum. Var är hon?
Titta. Rachel har kommit på hur man kommunicerar.
Okej.
-En blomma? -En trädgård?
-Ett växthus? -Ljus?
En planta?
-Blad? -En tulpan?
Sluta!
Sluta omedelbart!
Ett hus, barn, en karta...
Skingra gruppen!
Ta dessa tre till sina rum. De ska inte ha nån kontakt alls!
Ms Azarova ska tillbaka till isoleringen!
-Dr Percy, det här systemet är... -Inte nu!
Varför är han så rädd för oss om vi bara är patienter?
Hap, du tar dig aldrig dit du vill komma.
Vi kommer inte flytta oss med dig eller åt dig igen! Vi dör hellre!
Tack, ms Azarova.
Okej, ursäkta allihop.
Fortsätt.
Okej.
Ingen mikrofon.
Här är din flygfarkost.
Ta den här.
De drömmar vi samlar är som vilken datainsamling som helst.
Först är det bara brus.
Varje drömmare genomgår fyra förlängda REM-sessioner per skift.
Det blir över 400 drömmar att bearbeta varje dag.
Enskilda delar är obegripliga
men efter några månader och tusentals insamlade drömmar,
där ord översätts till bilder, börjar tydliga mönster framträda.
Jag drömde att jag kröp längs en lång tunnel.
-Det var en trappa... -Jag föll...
Förra året började ett nytt mönster framträda.
I en veckosamling av 2 000 drömmar
började samma tre bilder framträda i en mer än slumpartad takt.
En vecka senare drömde så många kvinnor samma saker
att slumpfaktorn kunde bortses.
Drömmarnas detaljer var väldigt olika
men i varje dröm framträdde samma tre saker.
En tunnel, stor som en kista,
en krökt, dubbelsidig trappa,
och ett rosafärgat glasfönster.
Det finns miljontals
av dessa saker världen över.
Men det finns bara en byggnad
i hela världen som innehåller alla tre.
Huset i San Francisco.
På Nob Hill.
Ruskin hittade ridesharing och blockchain via CURI.
Båda verkade kryptiska till en början men klarnade efter analys.
Men huset...
Jag vet inte vad det är för ett hus eller vad det gör.
Jag tror ingen vet.
Spelet skapades för att locka dem dit,
för att förbereda dem för det.
För att hjälpa Ruskin med att lista ut vad det är.
Det är allt jag vet.
Jag har varit inuti det huset.
Det är bara ett ett vanligt gammalt hus.
Då har du inte riktigt varit i huset.
DE DRÖMDE OM FLODER AV BLOD
Fönster.
Trappa.
Var fan är tunneln?
-Mo? -Jag hittade det,
men jag fick leta rejält. Huset, 9783 Sutter,
det är inte Ruskins. Det ägs av en rysk förvaltningsfond.
Fonden ägs av en kvinna vid namn Nina Azarova.
Jag gillar inte det här.
Ryska förvaltningsfonder? MI-5?
Kan jag be dig att...
...dra dig ur?
Karim, är du där?
Mo...
Ja?
Kan du hitta Nina Azarovas adress åt mig?
Du gav mig den.
Nej, hennes bostad. Kan du ta reda på var hon bor?
Vänta, vad fan?
Nina Azarova...
...har blivit inlagd.
En 5250.
Menar du inlagd på ett mentalsjukhus?
En klinik.
Treasure Island.
Okej. Tack, Mo.
HUS
Mr Ruskin vill att du ska veta
att det gått 60 timmar sedan personen befann sig i huset.
Jag ser dem.
Jag hör dem.
Fyrtiosju jag. Stirra inte på trappan.
Det finns ett frö inuti varje hjärna.
Och på nåt vis väcks det av huset.
Här kommer hon.
Kom igen.
Förundransvärt, eller hur?
Varje gång.
Du kan inte hantera det som är bakom dörren.
Och efter det som skedde idag kan jag inte lita på dig.
Sterilisera dessa åt mig, Rachel.
Tack.
Hon var desorienterad. Det är förståeligt.
Hon envisas med att spela ut samma drama.
Jag förstår inte hur nån som varit med om våra upplevelser
kan vara så trångsynt.
Tänk dig att resa till en dimension
där du aldrig var med om en bilolycka,
där du kunde tala,
eller sjöng i Carnegie Hall.
Vårt öde kan inte vara att spela samma roller för evigt.
Det kommer en tid då vi måste gå längre
än det som ligger rakt framför oss.
Det handlar om upptäckaranda. Vi brukade ha den andan.
Nånstans inom sig har hon nog kvar den.
Vakna på nytt!
Fantasi.
Jag vill att du ska förstå en sak.
Det du såg där inne är en av vetenskapens största...
Rachel?
Michelle?
Michelle, du lämnade ytterdörren öppen igen!
Jag heter Buck, inte Michelle!
Undertexter: Daniel Rehnfeldt