PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
RUSKO, 1. ŘÍJNA 1989
Ve 12 hodin prvního dne v říjnu 1989
porodilo na světě 43 žen.
Neobvyklé to bylo jen tím,
že ani jedna z těch žen nebyla ráno toho dne těhotná.
Sir Reginald Hargreeves, excentrický miliardář a dobrodruh,
se rozhodl co nejvíce těchto dětí najít a adoptovat.
Neobyčejné.
Kolik za ni chcete?
DOSTAL JICH SEDM
DNES
MĚSÍČNÍ STANICE
ČÍSLO 1 „LUTHER“
Ukaž nám sejf, jinak tvoje rodina zhebne!
Kde je ten sejf?
Nechte nás být!
ČÍSLO 2 „DIEGO“
Kdo to je?
ČÍSLO 3 „ALLISON“
To je naše Allison.
ČÍSLO 4 „KLAUS“
Hele, ty...
Zůstaň silnej! Věřím ti. Jasný?
Tobě zas tolik ne.
Čau, Klausi.
Brzy na viděnou, Klausi.
ODVYKACÍ CENTRUM
Zůstaň čistej!
Příchozí zpráva.
Vaše rodina je v bezpečí.
Teď pro vás máme mimořádnou zprávu.
Neuvěřitelná.
- Už to víte? - Kdy jste otce viděla naposledy?
Ozvali se vám bratři?
Vezmete si na pohřeb šaty od Valentina?
SBOHEM
MIMOŘÁDNÉ ZPRAVODAJSTVÍ
Policie právě ohlásila smrt
nejvíce výstředního a samotářského miliardáře světa.
ČÍSLO 7 „VANYA“
SIR REGINALD HARGREEVES JE PO SMRTI
Tati.
Ahoj, mami.
Mami.
Vanyo?
Fakt jsi přijela.
- Ahoj, Allison. - Ahoj, sestřičko.
Co ta tady dělá?
Nepatříš sem. Po tom, cos provedla.
Fakt to chceš dnes vytahovat?
Mimochodem, moc hezky ses na to oblíkl.
Aspoň jsem v černým.
- Víš co, možná má pravdu. - Kašli na něj.
Jsem ráda, že tu jsi.
Ušetřím ti čas.
Všechny jsou zamčený.
Žádný stopy po vniknutí ani po zápasu.
Nic neobvyklýho.
Tys nám vyrostl, Luthere.
V čem je tvý tajemství? Proteinový drinky?
Málo sacharidů?
Co chceš?
Pitevní zpráva.
- A proč ji máš ty? - To proto, že jsem...
se vloupal ke koronerovi.
A velký překvapení, tátova smrt byla...
normální.
Úplně nudný srdeční selhání.
- No a? - No tak proč jsi tady...
a kontroluješ okna?
- Byl jsi tady první? - Našel ho Pogo.
S Pogem jsem mluvil.
- Prý nenašel tátův monokl. - A kam tím míříš?
Napadá tě jediná chvíle, kdy jsi tátu viděl bez něho?
Ne. Takže ho někdo vzal.
Takže je možný, že nebyl sám, když umřel.
Tohle není žádná záhada. Není se za co mstít.
Není nad čím dumat. Nic takovýho.
Jen jeden ubohej dědek zaklepal bačkorama ve velkým a prázdným baráku.
Přesně jak si zasloužil.
Měl bys odejít.
Jak myslíš, brácho.
ZÁZRAČNÉ DĚTI
EXKLUZIVNÍ ROZHOVOR SE ČLENY UMBRELLA ACADEMY
(NE)OBYČEJNÁ MŮJ ŽIVOT JAKO ČÍSLO SEDM
TATI, ŘEKLA JSEM SI: „PROČ NE?“
Vítejte doma, slečno Vanyo.
Pogo.
Moc rád vás vidím.
Ano, vaše autobiografie.
Nevíš...
jestli si ji přečetl?
Pokud vím, tak ne.
Jak je to dlouho, co Pětka zmizel?
Je to 16 let, 4 měsíce a 14 dní.
Váš otec trval na tom, abych to počítal.
Chceš slyšet něco hloupýho?
Nechávala jsem pro něj rozsvíceno.
Bála jsem se, že se vrátí,
bude pozdě a v domě bude tma
a on nás nebude moct najít, tak zase odejde.
Tak jsem každý večer...
připravila svačinku a nechala jsem rozsvíceno.
Ty vaše svačinky si pamatuji.
Půlku těch sendvičů s arašídovým máslem a marshmallowny jsem určitě rozšlápl.
Váš otec vždycky věřil, že Číslo Pět tam pořád někde je.
Nikdy neztratil naději.
A jak dopadl?
Děti už půjdou spát, pane. Chtěly vám popřát dobrou noc.
Dobrá. Tak na kutě, děti. Šup.
Pojďte.
Pojď, Allison, tvůj otec má práci.
On má vždycky práci.
Kde jsou ty prachy, tati?
Kde jsou ty prachy?
Klausi? Co to tady děláš?
Allison!
Páni, jsi to ty?
Ahoj. Pojď ke mně.
Dlouho jsme se neviděli.
Až moc dlouho. Doufal jsem, že se uvidíme, protože...
bych hrozně rád tvůj autogram. Přidám si ho do sbírky!
- Čerstvě po odvykačce? - Ne!
Kdepak. S tím jsem rozhodně skončil.
Jsem tady, abych si dokázal,
že nás tatík
opravdu opustil.
A je to tak! Je po něm!
Víš, jak to vím? Kdyby byl naživu,
nikdo z nás by do tohohle pokoje nesměl vkročit.
Celý naše dětství tady trůnil
a dumal, čím nás bude trápit příště. No ne?
Pamatuješ, jak se na nás díval? Jak se mračil?
Díky bohu, že to nebyl náš pravý otec,
takže po něm nemůžeme mít ten chlad a smrt v očích.
Číslo Tři...
Vypadni z jeho křesla.
No páni, Luthere!
Ty jsi teda...
za ty roky fakt narostl.
Klausi.
Ten proslov si nech. Zrovna odcházím.
Můžete si...
pěkně sami popovídat.
- Vrať to. - No povol?
Dělej. Hned.
No dobře.
Byla to jen taková záloha na naše dědictví!
To je celý.
Nemusíš hned jančit jak malá holka.
Takže Klaus je pořád Klaus, pokud sis nebyla jistá.
Po všech těch letech mě to vlastně docela uklidňuje.
Viděla jsi Diega?
- V těch blbých hadrech? - Že jo?
Myslíš, že to nosí i v koupelně?
- Jako do sprchy? - Jo.
Jo, rozhodně.
Já... nebyl jsem si jistej, jestli přijedeš.
Já taky ne.
Sluší ti to.
Díky.
Kde máš Patricka? A Claire?
Patrick před osmi měsíci zažádal o rozvod.
No jasně, ty to nevíš. Byl jsi pryč.
A co Claire?
Dostal ji do péče.
Sakra.
No...
mohla bys udělat tu... však víš.
Zvěst.
To už nedělám.
- Co se stalo? - To, co vždycky.
Moje přání se splnilo a už to nešlo vzít zpět.
Asi bychom měli začít.
Říkal jsem si, že bychom mohli udělat obřad na nádvoří při západu slunce.
Říct pár slov na tátově oblíbeným místě.
- On měl oblíbený místo? - Pod tím dubem.
Sedávali jsme tam pořád. Vy ne?
Budeme mít občerstvení? Čaj? Koláčky?
- Okurkový sendviče nikdy nezklamou. - Ne.
A típni to. Táta tady kouření zakázal.
- To je moje sukně? - Cože? Jo tohle.
Našel jsem ji v tvým pokoji. Už něco zažila, ale...
- krásně větrá... tam dole. - Poslouchejte.
Ještě musíme probrat pár důležitých věcí.
- Jako co? - Třeba to, jak umřel.
A je to tady.
To nechápu. Myslela jsem, že dostal infarkt.
- Podle koronera. - Ten to snad ví, ne?
- Teoreticky. - Teoreticky?
Jen říkám, že se minimálně něco stalo.
Když jsem s tátou mluvil posledně, zněl divně.
No teda, quelle surprise!
Jak divně?
Zněl nějak napjatě.
Řekl, ať si dám pozor, komu věřím.
Luthere, byl to paranoidní, mrzutej dědek, kterýmu už šplouchalo na maják.
Ne. Musel vědět, že se něco chystá.
Hele, vím, že to děláš nerad, ale musíš s tátou promluvit.
Nemůžu tátovi jen tak zavolat na onen svět a říct:
„Tati, nemohl bys přestat hrát tenis s Hitlerem a chvilku si pokecat?“
- Jak to? To přece děláš. - Nejsem na to správně naladěnej.
- Jsi sjetej? - Jo!
Jak to, že vy nejste, když tohle musíte poslouchat?
Tak se musíš dát do kupy!
Pak ještě ten ztracenej monokl.
- Koho zajímá blbej monokl? - No právě.
Je bezcennej. Takže ho asi někdo vzal z osobních důvodů.
Nějaký známý, co byl naštvanej.
- Kam tím míříš? - Není to jasný, Klausi?
Říká, že někdo z nás zabil tátu.
- Vážně! - Jak si to můžeš myslet?
Skvělá práce, Luthere. Jsi pravej vůdce.
- Tak jsem to nemyslel. - Jsi blázen, chlape.
- Blázen. - Ještě jsem neskončil!
Promiň, jen si odskočím zavraždit mámu, jo?
Tak jsem to nemyslel. Já...
Allison. Bože...
Tak to se povedlo.
Za pět, čtyři, tři, dva...
PŘED 17 LETY
Tady Jim Helleman z Channel 2. Hlásím se živě před bankou Capital West.
Asi před 3 hodinami do banky vtrhla skupina ozbrojených mužů
a zajala neznámý počet rukojmích.
Hej! Nažeň je za přepážku!
Teď mě nutíte k něčemu, co jsem udělat nechtěl.
Kurva!
Hej. Vrať se k ostatním!
Zaslechla jsem zvěst.
Cože? Cos to říkala?
Zaslechla jsem zvěst, že jsi kámoše střelil do nohy.
Co je, sakra?
Z banky jsou slyšet výstřely.
Není jisté, jestli neublížili rukojmím.
Tam nahoře!
A na střeše se teď někdo pohybuje. Možná policie.
Vypadá to, že jeden z ozbrojených lupičů byl vyhozen z budovy!
Pistole jsou pro sraby! Praví chlapi používají nože!
Takových situací jsem zažil hodně. Může se to rychle vyostřit.
- Nechoďte ke mně, vy zrůdy! - Opatrně, kamaráde.
- Padejte! - Ať se ti něco nestane.
Nebo co?
Fakt hustá sešívačka!
Nějakou dobu teď byl klid,
ale my budeme dál vysílat,
aby nám z této bankovní loupeže nic neuniklo.
Fakt to musím udělat?
No tak, Bene. V tom trezoru jsou další.
Tohle jsem dělat nechtěl.
A teď vidíme rukojmí... Jsou volní.
Evidentně jsou vyděšení, ale zdá se, že jim nic není.
Můžeme už jít domů?
Někdo vychází ven.
Nejsou to lupiči, ale nějací mladí žáci
v uniformách a s maskami.
Tady Jim Helleman z Channel 2.
Co jste zač? Co se tam uvnitř stalo?
Proč si nemůžu hrát s ostatníma?
To už jsme probrali, Číslo Sedm.
Obávám se, že prostě nejsi nijak výjimečná.
Náš svět se mění.
Už se změnil.
Jsou mezi námi tací, co jsou obdařeni schopnostmi,
kterými zdaleka přesahují obyčejné lidi.
Šest takových dětí jsem adoptoval.
Představuji vám inaugurační ročník
Umbrella Academy.
Pane Hargreevesi.
Channel 9 News. Co je s jejich rodiči?
Byli adekvátně kompenzováni.
Nemáte starost o blaho těch dětí?
Ale jistě!
Stejnou starost jako o osud světa.
Poslouchej, dědulo,
kdyby mě někdo zabil a jeden z mých synů,
teda adoptivních synů, uměl mluvit s mrtvýma,
asi bych se třeba,
no, já ti nevím...
zjevil!
Udělej takovej ten proslov naštvanýho ducha.
Všem řekni, kdo to udělal,
a najdi věčnej klid.
Večnej klid asi není až takový terno.
No tak, Reggie.
Nenech se pobízet.
Prosím.
Musím jen vystřízlivět!
Čistý myšlenky.
No tak!
No tak, šup, šup!
Vždycky jsi byl paličatej parchant!
Nevím, jak ty,
ale já se potřebuju napít.
KOLENO
ODZBROJIT
PRSTY DO OČÍ
Taťko?
Co to je?
- Nechoďte moc blízko. - No nekecej.
Vypadá to jak nějaká časová anomálie.
Buď to, nebo malá černá díra. Jedno z toho.
- V tom je dost rozdíl, hromotluku. - Z cesty!
Co to...
K čemu to bylo?
Co já vím? Máte lepší nápad?
Běžte za mě!
- Jo, běžte za nás! - Já hlasuju za útěk! Padáme!
Vidíte taky
malý Číslo Pět, nebo jsem jen blázen?
ČÍSLO 5 „ČÍSLO PĚT“
Sakra!
Jaký je datum? Přesný datum?
24.
- Čeho? - Března.
Dobře.
Budeme vůbec mluvit o tom, co se právě stalo?
Bylo to 17 let.
Bylo to mnohem dýl.
Tohle mi nechybělo.
- Kam jsi zmizel? - Do budoucnosti.
- Mimochodem, stojí za prd. - Já to říkal!
Měl jsem starouše poslechnout.
Že skoky prostorem jsou jedna věc,
skoky časem jsou jako hod kostkou.
Pěkný šaty.
- Danke. - Jak ses dostal zpět?
Nakonec jsem musel poslat svý vědomí dopředu
do kvantový verze sebe sama,
co existuje přes všechny možný instance času.
To nedává smysl.
Nejsi na to dost chytrej.
- Jak dlouho jsi tam byl? - 45 let.
Plus mínus.
Co to má znamenat?
Že ti je 58?
Ne. Mýmu vědomí je 58.
Zdá se, že mýmu tělu ja zase 13.
Jak se to může stát?
Dolores říkala, že jsou moje výpočty vedle.
Teď se určitě směje.
Dolores?
Pohřeb jsem prošvihl, co?
Jak o tom víš?
Co nechápeš na slově „budoucnost“?
Infarkt, jo?
- Jo. - Ne.
Rád vidím, že je vše při starým.
To je všechno? Nic víc neřekneš?
Co víc chceš slyšet? Koloběh života.
No...
To bylo zajímavý.
Sakra.
Fajn, že táta na mě nezapomněl.
Jo, četl jsem tvou knihu.
Byla v knihovně, co ještě stála.
Přišla mi celkem dobrá. V rámci možností.
Rozhodně to chtělo kuráž, vyzradit rodinný tajemství.
Určitě to nesli dobře.
Nenávidí mě.
Můžou se stát i horší věci.
Třeba to, co se stalo Benovi?
Bylo to zlý?
BEN HARGREEVES
NECHŤ TEMNOTA V TVÉM NITRU NAJDE POKOJ VE SVĚTLE
Stalo se něco?
Táta umřel.
Pamatuješ?
Ano, jistě.
- Je máma v pořádku? - Jo, je v pohodě.
Jen si potřebuje odpočinout. Dobít energii.
Můžeme začít, chlapče.
S větrem by to asi bylo lepší.
Chce někdo něco říct?
No dobrá.
Ve všech ohledech
ze mě Sir Reginald Hargreeves učinil to, čím dnes jsem.
Už jen za to mu budu navždy zavázán.
Byl mým pánem...
i mým přítelem.
A bude mi velmi chybět.
Zanechal po sobě komplikovaný odkaz.
Byla to zrůda.
Byl to špatnej člověk a ještě horší otec.
- Bez něj je na světě líp. - Diego!
Jmenuju se Číslo Dvě.
A víš proč?
Protože náš otec se ani neobtěžoval dát nám skutečný jména.
Nechal to na mámě.
Nechce někdo něco k snědku?
Ne, díky, mami.
Dobrá.
Hele, chceš se pěkně rozloučit?
Tak si posluž.
Ale aspoň řekni, co byl fakt zač.
Měl bys přestat mluvit.
Zrovna ty bys měl být na mý straně, Číslo Jedna.
- Varuju tě. - Po tom všem, co ti provedl.
Musel tě poslat milion kilometrů daleko!
Diego, už buď zticha.
Tak moc už tě nechtěl mít na očích!
Chlapci! Hned toho nechte!
No tak, chlapáku!
Přestaňte!
Dej mu!
Dej tu pracku pryč!
Na tohle nemáme čas.
Tak dělej, chlapáku!
A socha Bena je v tahu.
Diego, ne!
Nikdy nevíš, kdy přestat, co?
Už máš dost materiálu na další díl?
Byl to i můj otec.
Mami.
Pojďme dovnitř.
No tak. Půjdeme.
Vsadím se, že si to fakt užíváš.
Tým v nejlepším světle.
Jako za starejch časů.
Nejlepší pohřeb všech dob.
Nietzsche kdysi řekl:
„Člověk jest provaz natažený mezi zvířetem a nadčlověkem.“
PŘED 17 LETY
„Provaz nad propastí. Nebezpečný přechod,
nebezpečný pohled zpátky, nebezpečné zachvění a zastávka.“
Nehledě na vaše úsilí o individuální úspěchy,
a usilovat o ně musíte, protože samy za vámi nepřijdou,
musíte si také pamatovat, že žádný jednotlivec není silnější než kolektiv.
To není fér! Pětka podvádí.
Přizpůsobil se!
Díky poutům, co vás vážou k sobě,
jste silnější, než byste byli sami.
Díky nim budete odolávat bolesti a útrapám,
které vám život připraví.
A věřte mi, když říkám,
že váš život bude těžký.
Bude plný bolesti.
Když společně přijmeme zodpovědnost, můžeme dokázat cokoliv.
Takhle vzniká důvěra.
Společně se postavíte nadvládě zla.
Neztrácej se mnou čas.
Diego má pravdu, neměla jsem se vracet.
Tohle je váš domov. A vždycky to tak bude.
Mám zavolat taxi?
Už jsem volala. Ale díky.
To je pro mě.
Snad víte, že vás váš otec měl velice rád.
Svým vlastním způsobem.
V tom byl asi ten problém, ne?
Opatruj se.
Vy také, slečno Vanyo.
Kde je Vanya?
Odjela.
- To je nemilý. - Jo.
Celý jeden blok ulice, 42 ložnic, 19 koupelen,
ale ani zrnko kafe.
- Táta kofein nenáviděl. - Taky nenáviděl děti,
ale měl nás spoustu.
Vezmu si auto.
Kam chceš jet?
Někam na slušný kafe.
Umíš vůbec řídit?
Já umím všechno.
Mám pocit, že bychom ho měli zastavit.
Ale na druhou stranu taky chci vidět, jak to dopadne.
No jo, tak se asi uvidíme tak za deset let, až umře Pogo.
- Ne, když umřeš první. - Jo, taky tě mám rád, sestři.
Hodně štěstí s dalším filmem.
Snad dopadne líp než tvoje manželství.
- Odcházíme? - Ne.
- Já odcházím. Úplně sám. - Výborně. Dojdu si pro věci.
Hej! Diego.
Víš, pokaždý, když zavřu oči,
vidím hrocha s průjmem, co se chystá nasrat mi do tváře.
Je to děsivý.
Super.
Ne!
Opři se.
Omlouvám se, byl ucpaný dřez. Tak co to bude?
- Já si dám čokoládový éclair. - Jistě.
A co pro kluka, mám mu přinýst mlíko nebo něco?
Ten kluk si dá kafe. Černý.
Milý chlapec.
Tak jo.
Nepamatuju si, že by to byla taková díra.
Chodil jsem sem jako děcko.
Tajně s bráchama a sestrama a jedli jsme koblihy, až jsme zvraceli.
Bývalo to jednodušší, co?
Asi jo.
Platím za oba.
Díky.
IZMAELOVA ODTAHOVÁ SLUŽBA
Vy se tu asi vyznáte, co?
To doufám. Jezdím tu už 20 let.
Výborně. Potřebuju adresu.
To bylo rychlý.
Já myslel, že mám víc času, než mě najdou.
Tak jo. Uděláme to jako profíci, jo?
Vstávej a pojď s náma. Chtějí s tebou mluvit.
Já jim nemám co říct.
Nemusí to dopadnout takhle.
Myslíš, že chci zastřelit dítě? Mít to na svědomí, až půjdu domů?
S tím bych si starosti nedělal.
Ty už domů nepůjdeš.
Hej, blbouni.
Napadá tě jediná chvíle, kdy jsi tátu viděl bez toho monoklu?
Diego!
Hrozně nerad bych ti kazil to tvoje bloumání,
ale dělej, umíráme hlady!
Mám strašnou chuť...
na vajíčka.
Ne!
Na vajíčka je moc pozdě.
Co vafle?
Vafle máš rád, ne?
No jasně.
Vafle má rád každej.
Střelba na Milton Avenue 400. V cukrárně.
Diego. Díky, že ses k nám přidal.
Rozhodli jsem se, že to budou, a teď virbl... vafle.
Hodím tě na autobus. Musím zpátky do práce.
Myslíš lámání kostí?
Drcení lebek?
Zachraňování životů, kámo.
Takže to zas budou jen mražený vafle.
ČÍSLO 6 „BEN“
(ZESNULÝ)
Vajíčka se slaninou bych si dal.
Já se snažím omezit vepřový.
Bože!
Měla bys mít na oknech zámky.
Bydlím ve druhým patře.
Úchylové umí lézt.
Jsi fakt podivín.
To je krev?
To nic.
Proč jsi přišel?
Rozhodl jsem se, že můžu věřit jen tobě.
Proč mně?
Protože jsi obyčejná.
Protože posloucháš.
Když jsem se po tom skoku zasekl v budoucnosti,
víš, co jsem našel?
Ne.
Nic.
Vůbec nic.
Pokud vím, byl jsem poslední žijící člověk.
Nepodařilo se mi zjistit, kdo lidi vyhladil.
Ale zjistil jsem něco jinýho.
Den, kdy se to stane.
Svět skončí za osm dní.
A já netuším, jak tomu zabránit.
Postavím na kafe.
Překlad titulků: Vojtěch Ulrich