‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫- רוסיה, 1 באוקטובר 1989 -‬
‫בשעה 12 ביום הראשון באוקטובר 1989,‬ ‫43 נשים ילדו מסביב מעולם.‬
‫זה היה יוצא דופן בשל העובדה שאף אחת מהנשים‬ ‫לא הייתה בהריון בתחילת היום.‬
‫סר רג'ילנד הרגריבס,‬ ‫מיליארדר משונה והרפתקן,‬
‫החליט לאתר ולאמץ כמה שיותר מהילדים.‬
‫יוצא מהכלל.‬
‫כמה תרצי עבורו?‬
‫- הוא קיבל שבעה מהם -‬
‫- היום -‬
‫- הרגריבס -‬
‫- תחנת הירח -‬
‫- מספר אחת‬ ‫"לות'ר" -‬
‫תראה לי איפה הכספת‬ ‫או שהמשפחה שלך תמות!‬
‫איפה הכספת?‬
‫עזוב אותנו!‬
‫- מספר שתיים‬ ‫"דייגו" -‬
‫מי זה הבחור הזה?‬
‫- מספר שלוש‬ ‫"אליסון" -‬
‫- מספר 4‬ ‫"קלאוס" -‬
‫היי, אתה?‬
‫תהיה חזק! אני מאמין בך, טוב?‬
‫בך, לא ממש.‬
‫נתראה בקרוב, קלאוס.‬
‫- מרכז שיקום לייקשור הילס -‬
‫תישאר פיכח!‬
‫שדר נכנס.‬
‫המשפחה שלך בטוחה כעת.‬
‫אנו עוברים לשידור חי.‬
‫אליסון, שמעת את החדשות?‬
‫מתי ראית את אביך לאחרונה?‬
‫האם שמעת מהאחים שלך?‬
‫אליסון, האם תלבשי ולנטינו ללוויה?‬
‫- להתראות -‬
‫- מבזק חדשות -‬
‫לפני כמה רגעים, המשטרה דיווחה על מותו‬ ‫של המיליארדר המתבודד והתמהוני בעולם.‬
‫- מספר שבע‬ ‫"וניה" -‬
‫- סר רג'ילנד הרגריבס מת -‬
‫אבא.‬
‫- מונית -‬
‫היי, אמא.‬
‫אמא?‬
‫וניה?‬
‫את באמת כאן.‬
‫היי, אליסון.‬ ‫-היי, אחותי.‬
‫מה היא עושה פה?‬
‫את לא שייכת לפה.‬ ‫לא אחרי מה שעשית.‬
‫אתה באמת פותח את זה היום?‬
‫הלבוש שלך ממש הולם את האירוע, אגב.‬
‫לפחות אני לובש שחור.‬
‫את יודעת, אולי הוא צודק.‬ ‫-תשכחי ממנו.‬
‫אני שמחה שאת כאן.‬
‫אחסוך לך זמן.‬
‫הכל נעול.‬
‫לא הייתה פריצה. אין סימן למאבק.‬
‫שום דבר יוצא דופן.‬
‫גדלת, לות'ר.‬
‫מה הסוד שלך? שייק חלבונים?‬
‫מעט פחמימות?‬ ‫-מה אתה רוצה?‬
‫דו"ח הנתיחה שלאחר המוות.‬
‫למה יש לך את זה?‬ ‫-זה בגלל שאני...‬
‫פרצתי למשרד חוקר מקרי המוות.‬
‫וכמה מפתיע, המוות של אבא היה...‬
‫נורמלי.‬
‫רק אי-ספיקת לב משעממת.‬
‫כן, אז?‬ ‫-אז למה אתה כאן...‬
‫בודק את כל החלונות?‬
‫היית הראשון שהגיע?‬ ‫-פוגו מצא אותו.‬
‫דיברתי עם פוגו.‬
‫הוא אמר שהוא לא מצא את המשקף של אבא.‬ ‫-ומה הנקודה שלך?‬
‫אתה זוכר פעם אחת שאבא היה בלי המשקף שלו?‬
‫לא. כלומר, מישהו לקח אותו.‬
‫כך שיש סיכוי שהוא לא היה לבד כשמת.‬
‫אין כאן תעלומה. אין מה לנקום.‬
‫אין מה לפתור. שום דבר כזה.‬
‫רק איש זקן ובודד שמת בבית גדול וריק.‬
‫כמו שהגיע לו.‬
‫כדאי שתלך.‬
‫מה שתגיד, אחי.‬
‫- אקדמיית המטרייה -‬
‫- ילדי הפלא‬ ‫מאחורי אקדמיית המטרייה -‬
‫- יוצאת מהכלל: חיי כמספר שבע‬ ‫וניה הרגריבס -‬
‫- אבא, חשבתי, למה לא?‬ ‫ו. -‬
‫ברוך שובך, גברת וניה.‬
‫פוגו.‬
‫טוב לראות אותך.‬
‫כן, האוטוביוגרפיה שלך.‬
‫אתה יודע...‬
‫אם הוא קרא אותה?‬
‫לא למיטב ידיעתי.‬
‫כמה זמן עבר מאז שחמש נעלם?‬
‫עברו 16 שנים, 4 חודשים ו-14 ימים.‬
‫אביך התעקש שאספור.‬
‫רוצה לשמוע משהו טפשי?‬
‫תמיד השארתי את האורות דולקים עבורו.‬
‫פחדתי שהוא יחזור...‬
‫שיהיה מאוחר והבית יהיה חשוך,‬
‫והוא לא ימצא אותנו ויעזוב שוב.‬
‫אז בכל לילה, הייתי...‬
‫מכינה משהו לאכול ובודקת שכל האורות דולקים.‬
‫אני זוכר את האוכל שהכנת.‬
‫אני די בטוח שדרכתי על חצי‬ ‫מכריכי חמאת הבוטנים והמרשמלו שלך.‬
‫אבא שלך תמיד האמין שמספר חמש נמצא איפשהו.‬
‫הוא לא איבד תקווה.‬
‫ותראה לאן הוא הגיע.‬
‫הילדים מוכנים למיטה, אדוני.‬ ‫הם רוצים לומר לילה טוב.‬
‫טוב! זמן לישון, ילדים. קדימה.‬
‫קדימה.‬
‫קדימה, אליסון, אבא שלך עסוק.‬
‫הוא תמיד עסוק.‬
‫איפה הכסף, אבא?‬
‫איפה הכסף?‬
‫קלאוס? מה אתה עושה פה?‬
‫אליסון! וואו, זאת את?‬
‫היי. בואי הנה.‬
‫כמה זמן עבר.‬
‫יותר מדי. קיוויתי לראות אותך כי...‬
‫רציתי לקבל חתימה ממך.‬ ‫להוסיף אותה לאוסף!‬
‫יצאת מגמילה?‬ ‫-לא!‬
‫לא, גמרתי עם כל זה.‬
‫הגעתי כדי להוכיח לעצמי‬
‫שאבא...‬
‫באמת מת.‬
‫זה נכון! הוא מת!‬
‫את יודעת איך אני יודע?‬ ‫כי אם הוא היה חי,‬
‫אף אחד מאיתנו לא היה יכול להתקרב לחדר הזה.‬
‫הוא תמיד היה כאן, כל הילדות שלנו,‬
‫מתכנן את העינוי הבא שלו. נכון?‬
‫זוכרת איך הוא הסתכל עלינו?‬ ‫במבט הזועף הזה?‬
‫תודה לאל שהוא לא באמת אבא שלנו‬
‫כך שלא קיבלנו בתורשה‬ ‫את העיניים הקרות והמתות שלו.‬
‫"מספר שלוש..."‬
‫עוף מהכיסא שלו.‬
‫וואו, לות'ר!‬
‫וואו, אתה ממש...‬
‫ממש תפחת בשנים האחרונות, נכון?‬
‫קלאוס.‬
‫תחסוך לי. בדיוק התכוונתי ללכת.‬
‫אתם יכולים...‬
‫לדבר ביניכם.‬
‫עזוב את זה.‬
‫סלח לי?‬
‫קדימה. עכשיו.‬
‫בסדר.‬
‫זו רק מקדמה על הירושה!‬
‫זה הכל!‬
‫אל תתרגש יותר מדי.‬
‫קלאוס הוא עדיין קלאוס, במקרה שתהית.‬
‫אתה יודע, אחרי כל השנים האלה,‬ ‫זה מרגיע אותי בצורה משונה.‬
‫ראית את דייגו?‬
‫עם הבגדים הדביליים שלו?‬ ‫-כן, אני יודע.‬
‫את חושבת שהוא לובש את זה באמבטיה?‬
‫כאילו, במקלחת?‬ ‫-כן.‬
‫כן! לגמרי.‬
‫אני...‬
‫לא הייתי בטוח שתבואי.‬
‫גם אני לא.‬
‫את נראית נהדר.‬
‫תודה.‬
‫איפה פטריק? וקלייר?‬
‫פטריק פתח בהליכי גירושין לפני 8 חודשים.‬
‫כמובן שלא ידעת מזה. נעלמת.‬
‫מה עם קלייר?‬
‫הוא זכה במשמורת עליה.‬
‫לעזאזל.‬
‫טוב...‬
‫תמיד תוכלי להפיץ, את יודעת...‬
‫שמועות.‬
‫אני לא עושה את זה יותר.‬
‫מה קרה?‬ ‫-מה שתמיד קורה.‬
‫הבעתי משאלה והיא התגשמה,‬ ‫ולא יכולתי לחזור בי.‬
‫כדאי שנתחיל.‬
‫חשבתי שנערוך סוג של אזכרה‬
‫בחצר בשקיעה.‬
‫נאמר כמה מילים, במקום האהוב על אבא.‬
‫לאבא היה מקום אהוב?‬ ‫-כן, תחת עץ האלון.‬
‫ישבנו שם תמיד. אתם לא עשיתם את זה?‬ ‫-יהיה כיבוד? תה? מאפים?‬
‫כריכים עם מלפפון זה תמיד טוב.‬ ‫-לא.‬
‫כבה את זה. ידוע לך שאבא לא הרשה לעשן.‬
‫זו החצאית שלי?‬ ‫-מה? אה, כן.‬
‫מצאתי אותה בחדר שלך. היא קצת מיושנת,‬ ‫אני יודע, אבל...‬
‫היא מאוד אוורירית ב... אזור.‬ ‫-תקשיבו.‬
‫יש לנו דברים חשובים לדבר עליהם, טוב?‬
‫כמו מה?‬ ‫-כמו איך שהוא מת.‬
‫הנה התחלנו.‬
‫אני לא מבינה. חשבתי שהיה התקף לב.‬ ‫-כן, ככה חוקר מקרי המוות אמר.‬
‫הוא לא יודע?‬ ‫-באופן תיאורטי.‬
‫באופן תיאורטי?‬ ‫-אני רק אומר שמשהו בטח קרה.‬
‫בפעם האחרונה שדיברתי עם אבא,‬ ‫הוא נשמע מוזר.‬
‫כמה מפתיע!‬
‫מה זאת אומרת מוזר?‬
‫הוא נשמע עצבני.‬
‫הוא אמר לי לא לסמוך על כל אחד.‬
‫לות'ר, הוא היה פרנואיד זקן וממורמר‬
‫שאיבד את מעט השפיות שהייתה לו.‬
‫לא. הוא ידע שמשהו הולך לקרות.‬
‫אני יודע שאתה לא אוהב לעשות את זה,‬ ‫אבל אתה צריך לדבר עם אבא.‬
‫אני לא יכול להתקשר לאבא בעולם הבא‬ ‫ולומר, "אבא, אולי...‬
‫תפסיק לשחק טניס עם היטלר ותרים את הטלפון?"‬
‫ממתי? זה מה שאתה עושה!‬ ‫-אני לא במצב רוח המתאים!‬
‫אתה מסטול?‬ ‫-כן!‬
‫איך אתם לא? עם השטויות האלה.‬
‫אז תתפכח! זה חשוב.‬
‫יש את העניין של המשקף שנעלם.‬
‫למי אכפת מהמשקף המחורבן?‬ ‫-בדיוק.‬
‫הוא חסר ערך. אז מי שלקח אותו,‬ ‫לקח אותו מסיבה אישית.‬
‫מישהו קרוב אליו, שנטר לו טינה.‬
‫למה אתה חותר?‬ ‫-זה לא ברור, קלאוס?‬
‫לדעתו אחד מאיתנו רצח את אבא.‬
‫זה נכון!‬ ‫-איך אתה יכול לחשוב ככה?‬
‫כל הכבוד, לות'ר. אתה ממש מנהיג.‬
‫זה לא מה שאמרתי...‬ ‫-אתה משוגע! משוגע לגמרי.‬
‫משוגע.‬ ‫-לא סיימתי!‬
‫סליחה, אני אלך לרצוח את אמא, תכף אשוב.‬
‫זה לא מה שאמרתי. אני לא...‬
‫אליסון, באמת...‬
‫זה הלך טוב.‬
‫בעוד חמש, ארבע, שלוש, שתיים...‬
‫- לפני 17 שנים -‬
‫ג'ים הלמן מדווח בשידור חי בחדשות ערוץ 2‬ ‫מחוץ לבנק קפיטל ווסט בפינת רחוב שש ומיין.‬
‫קבוצת חמושים פרצה לבנק לפני כשלוש שעות‬ ‫ולקחה מספר בלתי ידוע של בני ערובה.‬
‫היי! שמור אותם מאחורי הדלפק.‬
‫עכשיו שמת אותי במצב‬ ‫בו אני צריך לעשות משהו שאני לא רוצה לעשות.‬
‫חרא!‬
‫היי, לכי עם האחרים!‬
‫שמעתי שמועה.‬
‫מה? מה אמרת?‬
‫שמעתי שמועה שירית לחבר שלך ברגל.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫נשמעו יריות בבנק.‬
‫לא ברור אם בני הערובה נפגעו.‬
‫למעלה!‬
‫יש תנועה על הגג! כנראה שוטרים.‬
‫נראה שאחד השודדים החמושים נזרק מהבנק!‬
‫רובים זה לנמושות!‬ ‫גברים אמיתיים זורקים סכינים!‬
‫ראיתי מקרים רבים בהם נלקחו בני ערובה‬ ‫והמצב עשוי להתדרדר בקלות.‬
‫זוזו אחורה, יצורים!‬ ‫-תיזהר שם, חבר.‬
‫זוזו אחורה עכשיו!‬ ‫-או ש...?‬
‫זה חתיכת שדכן!‬
‫לא התרחשה פעילות כבר כמה דקות,‬
‫אבל נישאר בשידור חי כדי לא לפספס דבר,‬ ‫במשבר בני הערובה כאן בבנק קפיטל ווסט.‬
‫אני באמת צריך לעשות את זה?‬
‫קדימה, בן. יש עוד אנשים בכספת.‬
‫לא הסכמתי לזה.‬
‫ועכשיו אנו רואים את בני הערובה,‬ ‫הם חופשיים.‬
‫הם מבוהלים, אך נדמה שלא נפגעו.‬
‫אפשר ללכת הביתה עכשיו?‬
‫אנשים יוצאים החוצה כעת.‬
‫אלו לא השודדים החמושים.‬ ‫אלו תלמידי בית ספר צעירים‬
‫בתלבושת אחידה ומסיכות.‬
‫זה ג'ים הלמן מחדשות ערוץ 2.‬ ‫איך נכנסתם לבנק?‬
‫ספרו מה קרה בפנים!‬
‫למה אני לא יכולה לשחק עם כולם?‬
‫דיברנו על זה כבר, מספר שבע.‬
‫אני חושש שאין בך שום דבר מיוחד.‬
‫העולם שלנו משתנה.‬
‫השתנה.‬
‫יש בינינו אנשים שניחנו ביכולות‬
‫יוצאות מגדר הרגיל.‬
‫אימצתי שישה ילדים כאלה.‬
‫אני מציג בפניכם את המחזור הראשון‬
‫של אקדמיית המטרייה.‬
‫מר הרגריבס,‬
‫חדשות ערוץ 9. מה קרה להוריהם?‬
‫הם תוגמלו בהתאם.‬
‫אינך דואג לרווחתם של הילדים?‬
‫ודאי!‬
‫בדומה לדאגתי לגורל העולם.‬
‫תקשיב, זקנצ'יק.‬
‫אם הייתי נרצח, ואחד מבניי...‬
‫בניי המאומצים, היה מסוגל לתקשר עם המתים,‬ ‫הייתי עשוי לחשוב על...‬
‫לא יודע...‬
‫להתגלות!‬
‫כל הקטע הזה של רוח רפאים כועסת.‬
‫לספר לכולם מי עשה את זה‬
‫ולמצוא שלוות עולמים.‬
‫שלוות עולמים...‬
‫סתם עושים מזה עניין.‬
‫קדימה, רג'י.‬
‫מתי שתרצה.‬
‫בבקשה?‬
‫אני רק צריך להתפכח!‬
‫לנקות את הראש.‬
‫קדימה!‬
‫קדימה, צ'יק צ'ק!‬
‫תמיד היית ממזר עקשן!‬
‫אני לא יודע מה איתך,‬
‫אבל אני צריך לשתות.‬
‫- ברך -‬
‫- נטרל -‬
‫- נקר -‬
‫שלוש? אוקיי.‬
‫"ילדים מתנהגים רע‬
‫זה מה שאומרים כשאנחנו יחד‬
‫ומביטים איך אתם משחקים‬
‫הם לא מבינים‬
‫אז אנחנו רצים כמה שיותר מהר‬
‫מחזיקים ידיים‬
‫מנסים לברוח לחשכת הליל‬
‫ואז אתה מחבק אותי‬
‫ואנו נופלים לקרקע‬ ‫ואז אתה אומר‬
‫אני חושב שאנחנו לבד עכשיו‬
‫נדמה שאין איש בסביבה‬
‫אני חושב שאנחנו לבד עכשיו‬
‫פעימות ליבנו הן הצליל היחיד‬
‫הבט בדרך‬
‫עלינו להסתיר את מה שאנו עושים‬
‫כי מה הם יאמרו‬
‫אם היו יודעים‬
‫ולכן אנו רצים כמה שיותר מהר‬
‫מחזיקים ידיים‬
‫מנסים לברוח לחשכת הליל‬
‫ואז אתה מחבק אותי‬
‫ואנו נופלים לקרקע‬ ‫ואז אתה אומר‬
‫אני חושב שאנחנו לבד עכשיו‬
‫נדמה שאין איש בסביבה‬
‫אני חושב שאנחנו לבד עכשיו‬
‫פעימות ליבנו הן הצליל היחיד‬
‫אני חושב שאנחנו לבד עכשיו‬
‫נדמה שאין איש בסביבה‬
‫אני חושב שאנחנו לבד עכשיו‬
‫פעימות ליבנו הן הצליל היחיד"‬
‫אבא?‬
‫מה זה?‬
‫אל תתקרבו!‬ ‫-כן, באמת?‬
‫זאת נראית כמו הפרעה זמנית.‬
‫או שזה חור שחור זעיר, אחד מהשניים.‬
‫יש קצת הבדל ביניהם, פול בניאן.‬ ‫-זוזו!‬
‫מה אתה...‬
‫איך זה יעזור?‬
‫לא יודע. יש לך רעיון יותר טוב?‬
‫תעמדו מאחוריי, כולם!‬
‫כן, תעמוד מאחורינו!‬ ‫-אני בעד לרוץ. קדימה!‬
‫עוד מישהו רואה...‬
‫את מספר חמש הקטן, או שזה רק אני?‬
‫- מספר חמש‬ ‫"מספר חמש" -‬
‫לעזאזל!‬
‫מה התאריך? התאריך המדויק.‬ ‫-ה-24.‬
‫באיזה חודש?‬ ‫-מרץ.‬
‫טוב.‬
‫אז אנחנו נדבר על מה שקרה?‬
‫עברו 17 שנים.‬
‫הרבה יותר מזה.‬
‫לא התגעגעתי לזה.‬
‫איפה היית?‬ ‫-בעתיד.‬
‫הוא מחורבן, אגב.‬ ‫-ידעתי!‬
‫הייתי צריך להקשיב לאבא.‬
‫אתם יודעים, לנדוד בחלל זה דבר אחד,‬
‫אבל לנדוד בזמן זה סיפור אחר.‬
‫שמלה יפה.‬
‫תודה.‬ ‫-רגע, איך חזרת?‬
‫בסוף הייתי צריך לשגר את המודעות שלי‬ ‫קדימה בזמן, לגרסה קוואנטית קפואה של עצמי‬
‫שהתקיימה בכל זמן שהוא.‬
‫אין בזה שום הגיון.‬ ‫-אולי אם היית חכם יותר.‬
‫כמה זמן היית שם?‬
‫ארבעים וחמש שנים, בערך.‬
‫אז מה אתה אומר? ש...‬
‫אתה בן 58?‬
‫לא! המודעות שלי בת 58.‬
‫מסתבר שהגוף שלי שוב בן 13.‬
‫איך זה מסתדר בכלל?‬
‫דלורס תמיד אמרה שהמשוואות לא נכונות.‬
‫אבל היא צוחקת עכשיו.‬
‫דלורס?‬
‫החמצתי את הלוויה.‬ ‫-איך ידעת מזה?‬
‫איזה חלק במילה "עתיד" לא הבנת?‬
‫אי-ספיקת לב, מה?‬
‫כן.‬ ‫-לא.‬
‫נחמד לראות שכלום לא השתנה.‬
‫זהו? זה כל מה שיש לך לומר?‬
‫מה יש לומר? מחזור החיים.‬
‫טוב...‬
‫זה היה מעניין.‬
‫לעזאזל.‬
‫נחמד לדעת שאבא לא שכח אותי.‬
‫קראתי את הספר שלך, אגב.‬
‫מצאתי אותו בספריה שעוד עמדה על תילה.‬
‫הוא היה די טוב לדעתי. בהתחשב בהכל.‬
‫זה בהחלט היה נועז,‬ ‫לחשוף את הסודות המשפחתיים.‬
‫אני בטוח שזה עבר יפה.‬ ‫-הם שונאים אותי.‬
‫יש דברים יותר גרועים מזה.‬
‫כמה מה שקרה לבן?‬
‫זה היה רע?‬
‫- בן הרגריבס -‬
‫- מי ייתן שהחשיכה בתוכך‬ ‫תמצא מנוחה באור -‬
‫משהו קרה?‬
‫אבא מת.‬
‫זוכרת?‬
‫כן, כמובן.‬
‫אמא בסדר?‬
‫כן, היא בסדר.‬
‫היא רק צריכה לנוח. את יודעת, להיטען מחדש.‬
‫כשתהיה מוכן, יקירי.‬
‫היה עדיף אם הייתה רוח.‬
‫מישהו רוצה לדבר?‬
‫בסדר גמור.‬
‫בכל המובנים,‬
‫סר רג'ילנד הרגריבס‬ ‫הפך אותי למה שהנני כיום.‬
‫על זו בלבד, אהיה אסיר תודה לנצח.‬
‫הוא היה אדוני...‬
‫וידידי.‬
‫אתגעגע אליו מאוד.‬
‫הוא מותיר מאחוריו מורשת מורכבת...‬ ‫-הוא היה מפלצת.‬
‫הוא היה אדם גרוע ואבא גרוע עוד יותר.‬
‫עדיף לעולם בלעדיו.‬
‫דייגו!‬ ‫-קוראים לי מספר שתיים.‬
‫יודעת למה?‬
‫בגלל שאבא שלנו‬ ‫לא טרח לתת לנו שמות אמיתיים.‬
‫הוא נתן לאמא לעשות את זה.‬ ‫-מישהו רוצה משהו לאכול?‬
‫לא, זה בסדר, אמא.‬
‫טוב.‬
‫אתם רוצים לכבד את זכרו?‬
‫בבקשה.‬
‫אבל לפחות תהיו כנים לגבי האיש.‬
‫תפסיק לדבר עכשיו.‬
‫אתה יותר מכולם צריך לצדד בי, מספר אחת.‬
‫אני מזהיר אותך.‬ ‫-אחרי כל מה שהוא עשה לך...‬
‫הוא שלח אותך איזה מיליון ק"מ מפה!‬
‫דייגו, תפסיק לדבר.‬
‫עד כדי כך הוא לא סבל אותך!‬
‫בנים! תפסיקו מיד.‬
‫קדימה, ילד גדול!‬
‫מספיק!‬
‫תכניס לו!‬
‫אין לי זמן לזה.‬
‫בוא הנה, ילד גדול!‬
‫זהו, הלך הפסל של בן.‬
‫דייגו, לא!‬
‫אף פעם לא ידעת מתי לעצור, נכון?‬
‫יש לך מספיק חומר לספר הבא?‬
‫הוא גם היה אבא שלי.‬
‫אמא.‬
‫בואי ניכנס.‬
‫קדימה, בסדר? בואי.‬
‫אני בטוח שאתה מת על זה.‬
‫"הקבוצה" בשיא תפארתה.‬
‫בדיוק כמו פעם.‬
‫הלוויה הטובה בעולם.‬
‫ניטשה אמר פעם,‬
‫"האדם הוא חבל מתוח בין החיה לעל-אדם."‬
‫- לפני 17 שנים -‬
‫- ר.ה -‬
‫"חבל מתוח מעל התהום. מסוכן לחצות,‬
‫מסוכן להביט לאחור,‬ ‫מסוכן לרעוד ולעצור."‬
‫ככל שתשאף לגדולה,‬
‫וחובה עליך לשאוף לכך,‬ ‫שכן היא לא תבוא מעצמה...‬
‫עליך גם לזכור שאין אדם חזק יותר מהכלל.‬
‫זה לא פייר! חמש מרמה!‬
‫הוא הסתגל!‬
‫הקשרים שכורכים אתכם יחד‬
‫חזקים יותר מאדם בודד.‬
‫הם יהפכו אתכם עמידים לכאב ולקשיים‬
‫שהעולם יטיח בכם.‬
‫האמינו לי,‬
‫החיים יהיו קשים.‬
‫הם יהיו כואבים.‬
‫אין דבר שלא נוכל להשיג,‬ ‫אם נקבל אחריות יחד.‬
‫זה מה שיוצר אמון.‬
‫- מספר 3 -‬
‫יחד תעמדו מול הרשע.‬
‫- מספר 5 -‬
‫- מספר 7 -‬
‫אל תבזבז את זמנך.‬
‫דייגו צודק, לא הייתי צריכה לבוא.‬
‫זה ביתך וכך יהיה תמיד.‬
‫שאזמין לך מונית?‬
‫כבר הזמנתי, אבל תודה.‬
‫זה בשבילי.‬
‫אני מקווה שאת יודעת שאביך אהב אותך מאוד.‬
‫בדרכו.‬
‫כן, זאת בדיוק הבעיה, לא?‬ ‫שמור על עצמך.‬
‫גם את, גברת וניה.‬
‫איפה וניה?‬
‫הלכה.‬
‫כמה חבל.‬ ‫-כן.‬
‫בית בגודל רחוב שלם,‬ ‫42 חדרי שינה, 19 חדרי שירותים‬
‫אבל אפילו טיפת קפה אין פה.‬
‫אבא שנא קפאין.‬ ‫-הוא גם שנא ילדים,‬
‫אבל היו לו הרבה מאיתנו!‬
‫אני לוקח את הרכב.‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫לשתות קפה נורמלי!‬
‫אתה בכלל יודע לנהוג?‬
‫אני יודע לעשות הכל.‬
‫לדעתי כדאי שנעצור אותו.‬
‫אבל מצד שני, מתחשק לי לראות מה יקרה.‬
‫טוב, אז נתראה בעוד עשר שנים בערך,‬ ‫כשפוגו ימות.‬
‫לא אם תמות קודם.‬ ‫-כן, אוהב אותך, אחותי.‬
‫בהצלחה בסרט הבא שלך.‬
‫נקווה שהוא יצליח יותר מהנישואים שלך.‬
‫אנחנו עוזבים?‬ ‫-לא.‬
‫אני עוזב. אני, לבד.‬ ‫-נפלא! אביא את הדברים שלי.‬
‫היי!‬
‫אתה יודע, תמיד כשאני עוצם עיניים,‬
‫אני רואה היפופוטם שעומד לחרבן לי על הפנים.‬
‫זה נורא.‬
‫נהדר.‬
‫לא!‬
‫הישען אחורה.‬
‫- גרידי דונאטס -‬
‫סליחה, הכיור היה סתום. מה תרצה?‬
‫בשבילי פחזנית שוקולד.‬ ‫-אין בעיה.‬
‫שאביא לילד כוס חלב או משהו?‬
‫הילד רוצה קפה. שחור.‬
‫ילד חמוד.‬
‫בסדר.‬
‫לא זכרתי שהמקום הזה היה כזה חור.‬
‫הייתי בא לפה בתור ילד.‬
‫הייתי מתגנב עם האחים והאחיות שלי,‬ ‫אכלנו דונאטס עד שהקאנו.‬
‫זמנים פשוטים יותר, לא?‬
‫כנראה.‬
‫זה עליי.‬
‫תודה.‬
‫- גרר ישמעאל 24 שעות -‬
‫אתה בטח מכיר את העיר.‬
‫אני מקווה. אני נוהג בה 20 שנה.‬
‫יופי. אני צריך כתובת.‬
‫זה היה מהיר.‬
‫חשבתי שיהיה לי יותר זמן לפני שימצאו אותי.‬ ‫-טוב. בואו נתנהג כמו מקצוענים, כן?‬
‫קום ובוא איתנו. הם רוצים לדבר.‬
‫אין לי מה לומר.‬
‫זה לא חייב להיות ככה.‬
‫נראה לך שאני רוצה לירות בילד?‬ ‫שאלך הביתה עם זה על המצפון?‬
‫לא הייתי דואג בקשר לזה.‬
‫אתה לא הולך הביתה.‬
‫היי, חארות.‬
‫אתה זוכר פעם אחת שאבא היה בלי המשקף שלו?‬
‫דייגו!‬
‫לא רוצה להפריע לך להתבודד,‬
‫אבל קדימה, אנחנו מתים מרעב!‬
‫בא לי...‬
‫חביתה.‬
‫לא!‬
‫מאוחר מדי לחביתה.‬
‫ואפל?‬
‫אתה אוהב ואפל, נכון?‬
‫ברור שכן.‬
‫כולם אוהבים ואפל.‬
‫יריות נשמעות בבית 400 בשדרות מילטון,‬ ‫גרידי דונאטס.‬
‫דייגו! תודה שהצטרפת אלינו.‬
‫החלטנו על... היכונו, היכונו... ואפל.‬
‫אוריד אתכם בתחנת אוטובוס.‬ ‫אני חייב לחזור לעבוד.‬
‫לשבור עצמות.‬
‫למחוץ גולגלות.‬
‫להציל חיים, מותק.‬
‫אז נאכל ואפל קפוא שוב.‬
‫- מספר שש‬ ‫"בן" -‬
‫- (נפטר) -‬
‫אני יכול לאכול ביצים ובייקון.‬
‫אני מנסה לאכול פחות חזיר.‬
‫אלוהים!‬ ‫-את צריכה מנעול על החלון.‬
‫אני גרה בקומה שניה.‬
‫אנסים יכולים לטפס.‬
‫אתה כל כך מוזר.‬
‫זה דם?‬
‫זה כלום.‬
‫למה אתה פה?‬
‫החלטתי שאת היחידה שאני יכול לסמוך עליה.‬
‫למה אני?‬ ‫-כי את רגילה.‬
‫כי את תקשיבי.‬
‫כשנסעתי בזמן ונתקעתי בעתיד,‬
‫את יודעת מה מצאתי?‬ ‫-לא.‬
‫כלום.‬
‫פשוט כלום.‬
‫למיטב ידיעתי, הייתי היחיד שנשאר בחיים.‬
‫לא גיליתי מי חיסל את המין האנושי,‬
‫אבל גיליתי משהו אחר.‬
‫התאריך בו זה קורה.‬
‫סוף העולם מגיע עוד שמונה ימים.‬
‫ואין לי מושג איך לעצור את זה.‬
‫אני אכין קפה.‬
‫תרגום כתוביות: גיא ברדך‬