‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫- טיפוס הרים -‬
‫בתנאי מזג אוויר קשים,‬
‫על המטפס להיות נבון‬
‫ולהבין מתי פינוי הוא בלתי נמנע...‬
‫שבו!‬
‫מספר חמש.‬
‫יש לי שאלה.‬
‫ידע הוא יעד ראוי, אבל אתה מכיר את החוקים:‬
‫אין משיחין בשעת הסעודה.‬
‫אתה מפריע למר קרלסון.‬
‫אני רוצה לנסוע בזמן.‬
‫לא.‬
‫אבל אני מוכן.‬
‫התאמנתי בדילוגי המרחב שלי, כמו שאמרת.‬
‫רואה?‬
‫דילוג מרחבי הוא דבר בסיסי,‬ ‫בהשוואה למסתורין של המסע בזמן.‬
‫הראשון הוא כמו החלקה על קרח,‬
‫והשני דומה לשקיעה עיוורת אל המים הקפואים,‬
‫ואז להגיח מהם כבלוט.‬
‫אני לא מבין.‬
‫ולכן אינך מוכן.‬
‫אני לא פוחד.‬
‫הפחד אינו העניין.‬
‫ההשפעות על גופך, ועל נפשך,‬
‫בלתי צפויות.‬
‫אני אוסר לך לדבר על הנושא עוד.‬
‫מספר חמש!‬
‫לא נתתי לך רשות ללכת!‬
‫חזור הנה!‬
‫לא מוכן, בתחת שלי.‬
‫וניה!‬
‫בן!‬
‫אבא!‬
‫מישהו?‬
‫קדימה!‬
‫חייתי על שאריות.‬
‫שימורים, מקקים.‬
‫כל מה שיכולתי למצוא.‬
‫השמועה הזאת שלעוגיות אין תאריך תפוגה?‬
‫זה קשקוש.‬
‫אני לא מתארת לי...‬ ‫-עושים מה שצריך כדי לשרוד,‬
‫או שמתים.‬
‫אז הסתגלנו.‬
‫מה שהעולם הטיח בנו,‬ ‫מצאנו דרך להתגבר על זה.‬
‫אנחנו?‬
‫יש לך משהו יותר חזק?‬
‫את חושבת שאני משוגע.‬
‫לא, פשוט...‬
‫זה הרבה לעכל.‬
‫מה את לא מבינה בדיוק?‬
‫למה לא חזרת בזמן?‬
‫הלוואי שהייתי חושב על זה.‬
‫מסע בזמן זה מזל טהור.‬
‫נכנסתי לקרח ולא הגחתי כבלוט.‬
‫נראה לך שלא ניסיתי הכל‬ ‫כדי לחזור למשפחה שלי?‬
‫אם התבגרת שם,‬ ‫בזמן האפוקליפסה,‬
‫איך זה שאתה עדיין נראה כמו ילד?‬
‫כבר אמרתי לך.‬
‫כנראה טעיתי בחישוב.‬
‫אבא תמיד אמר ש...‬
‫מסע בזמן יכול לדפוק אותך.‬
‫אולי זה מה שקורה?‬
‫זו היתה טעות.‬
‫את צעירה מדי.‬
‫תמימה מכדי להבין.‬ ‫-חמש. רגע.‬
‫לא ראיתי אותך כל כך הרבה זמן,‬ ‫אני לא רוצה לאבד אותך שוב.‬
‫זה הכל.‬
‫נעשה מאוחר, יש לי שיעורים מוקדם בבוקר‬ ‫ואני צריכה לישון, וגם אתה בטח.‬
‫הנה.‬
‫נדבר שוב בבוקר, בסדר? מבטיחה.‬
‫לילה טוב.‬
‫- מריטק -‬
‫- מלונית לונה מוטור לודג' -‬
‫- מונית -‬
‫הזמנה על שם הייזל וצ'ה-צ'ה.‬
‫בבקשה.‬
‫חדר 225.‬
‫מה עם החדר השני?‬
‫רק חדר אחד הוזמן.‬
‫לעזאזל. נמאס לי מהקמצנות הזאת.‬
‫תגיד לי שיש שתי מיטות.‬
‫כן, גבירתי.‬
‫נוקשות מאוד.‬
‫כמה זמן תשהו אצלנו?‬
‫לילה אחד.‬
‫לדעתי ממתינה לנו חבילה.‬
‫אוקיי.‬
‫לילה טוב.‬
‫קדימה, תגיד את זה.‬
‫מה?‬
‫אין טעם להדחיק את זה,‬ ‫זה יעשה לך צרבת‬
‫ואז אצטרך לשמוע אותך מתלונן גם על זה.‬
‫מריח כמו פיפי של חתול.‬
‫קודם הם מקצצים לנו בתקציב,‬ ‫ואז בביטוח רופא שיניים ו...‬
‫עכשיו אנחנו באותו חדר. מה יהיה הסוף?‬
‫כשנפרוש‬
‫או נמות.‬
‫מה שיגיע קודם,‬ ‫אבל לפחות אנחנו לא תקועים באיזה משרד.‬
‫פרקי הידיים שלי הורגים אותי,‬ ‫למה זה לא יכול להיות תרמיל או משהו?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫זה לא כאילו שנשתמש בזה בזמן שנעבוד.‬
‫זה מנוגד לפרוטוקול,‬ ‫זה צריך להיות איתנו תמיד.‬
‫חוק שכתב בירוקרט שאף פעם לא הסתובב עם זה.‬
‫הם יכולים לדחוף את הפרוטוקול לתחת,‬
‫שיסחבו הם את החרא הזה.‬
‫מעולם לא רדפנו אחרי מישהו משלנו.‬
‫הם אמרו מה קרה לראשונים?‬
‫חוסלו.‬
‫חובבנים מקומיים.‬ ‫מה שעולה בזול, עולה ביוקר.‬
‫טוב, איפה הבחור שלנו?‬
‫- זירת פשע: אין מעבר -‬
‫- גרידי דונאטס -‬
‫זה מצב נדיר, הייתי אומרת.‬
‫אני נוטה להסכים.‬
‫אותו אקדח הרג את כולם,‬ ‫ארבע יריות כל אחד.‬
‫כל התרמילים הם 5,7 מ"מ.‬
‫יודע מה דעתי?‬
‫לדעתי האידיוטים האלה ירו זה בזה.‬
‫ודקרו.‬
‫אחד בגרון,‬
‫אחד בעין,‬
‫לבחור הזה נשברה המפרקת.‬
‫הריגות מהירות ויעילות.‬ ‫-הם מקצוענים. טפשים, אבל מקצוענים.‬
‫עדים?‬
‫כן.‬
‫אחת.‬
‫זה קרה במשמרת שלה.‬
‫איזה חוסר מזל.‬
‫גבירתי,‬
‫אני הבלשית פץ'.‬
‫היי, אגנס. אגנס רופה.‬ ‫אני לא יודעת, רצית גם שם משפחה?‬
‫אקח מה שתתני לי.‬
‫ראית מה קרה כאן?‬
‫לא בדיוק.‬
‫נתחיל בהתחלה.‬
‫לא היתה הרבה עבודה, זה היה ערב שקט.‬
‫שני הלקוחות האחרונים שלי היו...‬
‫איש מבוגר והבן שלו.‬
‫הגבר אכל דונאט... לא, לא נכון.‬
‫הגבר אכל פחזנית והילד שתה קפה.‬
‫נכנסתי למשרד,‬
‫רק כדי להביא עודף,‬
‫אבל אז שמעתי את הרכב שלו מתניע.‬
‫הם נסעו מפה.‬
‫שמעתי יריות.‬
‫כשחזרתי פנימה,‬
‫כולם היו...‬
‫את יודעת...‬
‫היה עוד מישהו בחנות?‬
‫לא נראה לי.‬
‫מצטערת שאני חצופה,‬ ‫כי את באמת מתוקה, אבל...‬
‫אני חייבת לעבור את כל זה?‬
‫שוב?‬
‫כבר סיפרתי הכל לבלש השני.‬
‫איזה בלש?‬
‫חרא.‬
‫רגע, תני לי...‬
‫אתה לא מדבר עם העדים שלי, מובן?‬
‫תני לי לעדכן אותך, אודורה.‬
‫אל תקרא לי ככה!‬
‫כן, הבלשית פץ'.‬ ‫נשמור על ארשת מקצועית?‬
‫לא נראה לי שהסכמנו על זה.‬
‫הסכמנו על כמה דברים.‬
‫באמת?‬
‫זה מוחרם.‬ ‫-זה עודפי ציוד צבאי, זה כמעט בחינם.‬
‫ואת זה.‬
‫בלי כסף, ממש זול, קניתי באיביי.‬
‫את זה אתה יכול לשמור.‬
‫פעם אהבת את זה.‬
‫כבר לא.‬
‫אגב, זה נראה כמו שוד שהשתבש,‬
‫אבל תחושת הבטן שלי אומרת לי‬ ‫שזה משהו אחר.‬
‫המלצרית לדוגמה,‬ ‫היא הזכירה את הגרר של ישמעאל,‬
‫אולי הגורר ראה משהו.‬ ‫-אתה לא שוטר, דייגו, זוכר?‬
‫כן.‬
‫אני יודע.‬
‫באמת?‬
‫כי אתה מתנהג כאילו אתה חלק מזה,‬
‫ואתה לא. לא עוד.‬
‫אני טוב בזה.‬
‫את יודעת שאוכל לעזור לך.‬ ‫-אני יודעת שאתה מעצבן אותי.‬
‫ואני לא צריכה...‬ ‫אני לא רוצה את עזרתך.‬
‫בסדר?‬
‫אלוהים, אתה מנסה אותי.‬
‫לעזאזל.‬
‫היי.‬
‫זה מצחיק,‬ ‫היתה לי את אותה שגרה בארבע השנים האחרונות.‬
‫עכשיו כשחזרתי,‬ ‫אני לא יודע מה לעשות עם עצמי.‬
‫כן, זה מוכר לי.‬
‫את בטח מתרגשת לראות את קלייר, לא?‬
‫לא חשבתי שאפשר להתגעגע ככה למישהו.‬
‫אבל יש דברים שאני צריכה לעשות‬ ‫לפני שניפגש.‬
‫אתה יודע, יום אחד אני...‬
‫אשמח שתפגוש אותה.‬
‫אני?‬
‫כן, אתה.‬
‫למה לא?‬
‫קלייר בכלל יודעת עליי?‬
‫על מה אתה מדבר? ברור שהיא יודעת.‬
‫פשוט, כשעזבת, זה היה נראה‬ ‫כאילו רק רצית לשכוח שהמקום הזה היה קיים...‬
‫רציתי לשכוח מהמקום, כן,‬
‫אבל לא ממך.‬
‫כשקלייר היתה קטנה,‬ ‫הקראתי לה ספרים על הירח.‬
‫הייתי אומרת לה שהדוד שלה גר שם.‬
‫שהוא היה מגן עלינו מסכנה.‬
‫באמת?‬
‫כאילו, היית גיבור-העל הפרטי שלה.‬
‫אני יודעת שהיא תשמח לפגוש אותך‬ ‫אחרי כל הזמן הזה.‬
‫המשקף של אבא עדיין חסר,‬
‫ואני לא יכול פשוט להניח לזה.‬
‫אבא מת כי ליבו נדם, לות'ר.‬
‫אל תהפוך את המוות שלו למשימה.‬
‫זה מה שאת חושבת?‬
‫לדעתי יש סיבה שלא עזבת אף פעם.‬
‫ידעת שאתה מדבר מתוך שינה?‬
‫עזוב, אין לך סמים.‬
‫סתום את הפה, בן.‬
‫זה נאמר באהבה.‬
‫יש לי רעיון מטורף.‬
‫למה שלא תנסה להתחיל את היום עם...‬
‫כוס מיץ תפוזים וחביתה?‬
‫אי אפשר לעשן חביתה.‬
‫משהו פה חייב להיות מצופה זהב, נכון?‬
‫אלוהים על קרקר!‬
‫פוגו.‬
‫סליחה, מר קלאוס.‬
‫יש לי שאלה אליך.‬
‫כמה חפצים נעלמו מהמשרד של אביך.‬
‫באופן ספציפי, קופסה מקושטת‬ ‫משובצת פנינים.‬
‫באמת?‬
‫מה אתה אומר.‬
‫יש לך מושג איפה היא?‬
‫- אתמול -‬
‫קדימה!‬
‫- ר. ה -‬
‫- משכונאי -‬
‫לא. אין לי שמץ.‬
‫מצטער.‬ ‫-שקרן.‬
‫תמות.‬ ‫-זה היה נמוך.‬
‫שתוק!‬
‫סליחה?‬ ‫-לא התכוונתי אליך, כאילו...‬
‫אתה יודע, יש לי הרבה דברים על הראש.‬
‫הרבה זכרונות.‬
‫כל החיים שעשינו.‬
‫טוב, לא באמת עשינו חיים,‬ ‫אלא סוג של חיים איומים, נוראיים ומדכאים.‬
‫תכולת הקופסה...‬
‫יקרה מפז.‬
‫במידה ותוחזר למשרד,‬
‫מי שלקח אותה לא יישא באשמה‬ ‫או בתוצאות כלשהן.‬
‫איזה כיף לממזר הזה.‬
‫בהחלט.‬
‫היי, חמש.‬
‫לעזאזל.‬
‫אפשר לעזור?‬
‫אני רוצה לדעת למי זה שייך.‬
‫מאיפה השגת את זה?‬
‫מה זה עניינך?‬
‫מצאתי את זה... במגרש משחקים.‬
‫היא בטח...‬
‫יצאה מהמקום.‬
‫אני רוצה להחזיר אותה לבעליה.‬
‫איזה ילד אדיב.‬
‫כן. תמצאי לי מי זה, בסדר?‬
‫צר לי, תיקי המטופלים חסויים.‬
‫- מריטק -‬
‫לא אוכל למסור...‬ ‫-אני יודע מה זה אומר.‬
‫אבל אומר לך מה אעשה.‬
‫אקח ממך את העין ואחזיר אותה לבעליה.‬
‫אני משוכנע שהוא או היא יהיו אסירי תודה.‬ ‫אם אוכל...‬
‫אל תיגע בעין הזאת.‬
‫תקשיב, ילד...‬
‫לא! אתה תקשיב, חתיכת חרא.‬
‫עברתי הרבה דברים כדי להגיע לפה,‬ ‫חרא שהמוח שלך לא יכול לקלוט בכלל.‬
‫תן לי את המידע שאני צריך,‬
‫ואסתלק מפה.‬
‫אם תקרא לי "ילד" עוד פעם,‬
‫אני אדפוק לך את הראש בקיר.‬
‫אלוהים.‬
‫קראי לאבטחה.‬
‫הבדיקות הבליסטיות חזרו,‬ ‫כל הקליעים זהים.‬
‫תיק סגור.‬
‫אם אצטט אישה חכמה מאוד,‬
‫"האידיוטים האלה ירו זה בזה."‬
‫הצלחנו גם לזהות את כל הגברים,‬ ‫והם לא ממש ג'נטלמנים.‬
‫תיקים פליליים?‬
‫לכולם. חבלה, תקיפה,‬
‫שחרור מוקדם מהצבא. כולם חמומי מוח.‬
‫טוב, קצר ולעניין.‬
‫יש רק דבר אחד.‬
‫זוכרת את הקורבן שנדקר בעורק הצוואר?‬
‫כן, אחד מהם דקר את השני. מה הבעיה?‬ ‫-טביעות האצבע על הסכין לא תואמות לאחרים.‬
‫וזה נעשה יותר מוזר.‬
‫הן התאימו לתיק לא פתור, לא תאמיני ממתי...‬
‫מ-1938.‬
‫תבקש שיבדקו שוב.‬
‫נמשיך אחר כך.‬
‫שחרר אותו.‬
‫תודה, רודריגז.‬
‫אז,‬
‫דיברת עם הגורר?‬ ‫-שתוק ותקשיב.‬
‫בפעם הבאה שתתערב בחקירה שלי,‬
‫אם רק תנשום ליד אחד מהעדים שלי,‬
‫או תיגע בראיה,‬
‫אאשים אותך בהכשלת חקירה.‬
‫אתה תשב בכלא.‬
‫ברור?‬
‫לעזאזל.‬
‫את צריכה להירגע, אודורה,‬
‫כל הבירוקרטיה הזאת...‬ ‫-אל תקרא לי ככה.‬
‫אני מכיר אותך.‬
‫את אוהבת להיצמד לחוקים,‬ ‫אבל את חיה בשביל להכניס פושעים לכלא.‬
‫למה שלא תשכחי מתעודת השוטר שלך‬ ‫ללילה אחד,‬
‫וצאי איתי לרחובות?‬
‫בלי כל הבולשיט הזה.‬
‫צודק, זה נשמע ממש כיף.‬
‫אבל לדעתי פספסת כמה דברים‬
‫כשזרקו אותך מבית ספר לשוטרים.‬ ‫אז אני אסביר לך.‬
‫הבולשיט הזה משיג הרשעות בבית משפט.‬
‫מה שאתה עושה, זו פנטזיה.‬
‫אני אשמח לשחק בשוטרים וגנבים,‬ ‫ללבוש מסיכה ולהרגיש חשובה,‬
‫אבל נחש מה?‬
‫ההפסקה נגמרה.‬
‫עכשיו המבוגרים עובדים.‬
‫אתה עדיין מנסה להוכיח‬ ‫שההתרוצצות שלכם במדים מטופשים כילדים‬
‫לא היתה לשווא.‬
‫כן.‬
‫גם אני מכירה אותך, דייגו.‬
‫עכשיו לך לפני שאתחרט.‬
‫כן.‬
‫להיפרד.‬
‫סליחה.‬
‫אתה רוצה להתאגרף? יש לנו הרבה מתאגרפים פה.‬
‫אני מחפש מידע על מישהו שמתאמן אצלך.‬
‫דייגו הרגריבס?‬
‫אם תראה אותו,‬ ‫תגיד לו שאני מפטר אותו עוד שניה.‬
‫הוא עובד כאן?‬
‫הוא מנקה פה בתמורה לחדר מאחור.‬
‫אוקיי.‬
‫תודה.‬
‫תחשוב על להתאגרף.‬
‫אתה בנוי טוב.‬
‫- חדר דוודים -‬
‫- דייגו -‬
‫חמש?‬
‫אתה למעלה?‬
‫חמש?‬
‫תודה לאל.‬
‫דאגתי לך בטירוף.‬
‫מצטער שעזבתי בלי לומר שלום.‬
‫לא, אני צריכה להצטער.‬
‫לא התייחסתי אליך וכנראה לא הצלחתי לעכל‬ ‫את מה שאמרת.‬
‫אני עדיין לא מצליחה, האמת.‬
‫אולי צדקת כשלא התייחסת אליי.‬
‫אולי זה לא היה אמיתי.‬
‫זה הרגיש אמיתי.‬
‫כמו שאמרת, אבא אמר שמסע בזמן‬ ‫יכול לשבש את המחשבה.‬
‫אולי אני לא האישה שאתה צריך לדבר איתה.‬
‫הייתי נפגשת עם מישהי‬
‫מטפלת, אוכל לתת לך את הפרטים שלה.‬ ‫-תודה, אבל...‬
‫נראה לי שפשוט אנוח קצת.‬
‫עבר הרבה זמן מאז שישנתי כמו שצריך.‬
‫טוב.‬
‫זה כל כך...‬
‫מרגש, כל הדיבורים האלה על משפחה,‬ ‫על אבא, על זמן, וואו.‬
‫אולי תשתוק? היא תשמע אותך.‬
‫אני דומע.‬
‫חשבתי שאמרתי לך להתלבש בלבוש עסקי.‬
‫זו החליפה הכי טובה שלי.‬
‫נפשוט על הארון של הזקן.‬
‫שיהיה. כל עוד תשלם לי.‬ ‫-כשנגמור את העבודה.‬
‫טוב, אבל רק שנהיה ברורים,‬
‫אני רק צריך ללכת לשם ולהעמיד פנים‬ ‫שאני אבא שלך, נכון?‬
‫כן. משהו כזה.‬ ‫-מה סיפור הכיסוי שלנו?‬
‫מה? על מה אתה מדבר?‬
‫כאילו, הייתי צעיר כשנולדת,‬ ‫משהו כמו בן 16, ו...‬
‫ממש מבולבל?‬ ‫-כן.‬
‫אמא שלך, הזונה הזאת.‬
‫מי שלא היתה. נפגשנו ב...‬
‫בדיסקו. טוב?‬
‫תזכור את זה.‬
‫אלוהים, הסקס היה מדהים!‬
‫איזו הצצה מבהילה‬ ‫לדבר הזה שאתה מכנה המוח שלך.‬
‫אל תגרום לי להעניש אותך!‬
‫סיד, זה ג'וני.‬
‫יש הרבה רכבים לגרור.‬ ‫שדרות אמפייר.‬
‫זה אסון מה שהולך פה.‬
‫כולם נעצרו, משאיות עד האופק.‬
‫אתה חייב לספר לי איך ביצעת את השוד בלונדון‬ ‫ב-66'.‬
‫זה היה יפהפה. באמת.‬
‫אני נשבע, אין לי מושג על מה את מדברת...‬
‫אני נהג גרר.‬
‫אף פעם לא הייתי בלונדון.‬
‫טונה? טעים. רוצה חצי?‬
‫אני בסדר, תודה.‬
‫זה בגלל שלא שמת מיונז.‬
‫נראה לך שמספר חמש יהיה כזה בכיין?‬
‫לא לפי מה ששמעתי.‬
‫זה די דומה בעיניי.‬
‫יש דימיון אולי, אבל...‬
‫הרווח בין העיניים שונה,‬
‫הסנטר לא אותו דבר, ויש גומת חן.‬
‫יש גומת חן.‬
‫אני לא מי שאתם מחפ...‬
‫בלי דיבורים.‬
‫הוא היה היחיד בחנות דונאטס, לא?‬
‫היה עוד מישהו איתך בחנות דונאטס אמש, סיד?‬
‫לא יודע. רק המלצרית, ואיזה ילד.‬
‫איזה ילד? פרט.‬
‫לא יודע. הוא היה מוזר.‬
‫זה לא "20 מי יודע", סבא, מה היה מוזר?‬
‫הוא אמר משהו על זה שהוא היה בא לשם‬ ‫כשהיה צעיר.‬
‫אתה חושב מה שאני חושבת?‬ ‫-אוכל איטלקי לארוחת ערב?‬
‫תתרכז, אני מדברת על הילד!‬
‫מה איתו?‬ ‫-מסע בזמן זה כאב ראש!‬
‫בייחוד בלי מזוודה.‬ ‫-מה אם הילד הזה הוא מספר חמש?‬
‫קשה להבין את זה.‬
‫אמרתי לכם, אני לא מי...‬
‫על מה עוד דיברת עם הילד?‬
‫זהו, לדעתי.‬
‫רגע, מה את עושה?‬
‫רק מתניעה את הזיכרון שלך.‬
‫אני רק זוכר שהוא רצה לדעת‬ ‫איך מגיעים לאיזו חנות,‬
‫זה הכל, נשבע!‬
‫חנות? טוב. פרט.‬
‫אני יוצאת לשדה התעופה,‬ ‫זה לא סיפור אם אפסיד פגישה אחת.‬
‫פטריק, זו הלוויה של אבא שלי.‬
‫אתה יודע, אני די בטוחה שבית המשפט יכיר בזה‬ ‫כנסיבות מקלות.‬
‫קלייר שם?‬
‫כן, אשמח לומר שלום לבת שלי‬ ‫אם זה בסדר מבחינתך.‬
‫לא.‬
‫פטריק!‬
‫אל...‬
‫הכל בסדר?‬
‫כן.‬
‫אני לא...‬
‫פגשתי את הגרוש שלך, אבל...‬
‫הוא נשמע כמו שמוק.‬
‫אפשר להגיד את זה ככה.‬
‫יודעת מה?‬
‫עדיף לך להישאר כאן.‬
‫לא, עדיף שאהיה עם הבת שלי.‬
‫ברור.‬
‫סליחה, אני לא...‬
‫אם הייתי רוצה עצה, וניה,‬ ‫אל תיפגעי, אבל לא הייתי מבקשת ממך.‬
‫מה זה אמור להביע?‬
‫אין לך ילדים.‬
‫אף פעם לא היית במערכת יחסים.‬ ‫-זה לא נכון.‬
‫אז את יודעת מה זה לאהוב מישהי ככה?‬
‫ברמה כזאת שאת לא נושמת כשאת לא איתה?‬
‫ברמה שאת יכולה למות, ממש...‬
‫למות‬
‫כדי לדעת שהיא תהיה בסדר ושמחה.‬
‫את מרחיקה את עצמך מכולם ומהכל,‬
‫תמיד עשית את זה.‬
‫כי אבא הכריח אותי.‬
‫אבא הכריח אותך גם לכתוב את הספר עלינו?‬
‫את מבוגרת עכשיו, וניה.‬
‫אל תאשימי אף אחד בבעיות שלך, חוץ ממך.‬
‫כמו שאמרתי לבנך קודם,‬
‫כל מידע על התותבות שלנו הוא חסוי בהחלט.‬
‫ללא הסכמת המטופל, לא אוכל לעזור לך.‬
‫לא נוכל לקבל את הסכמת המטופל‬ ‫אם לא תיתן לנו שם.‬
‫זאת לא הבעיה שלי.‬
‫סלחו לי. אין דבר שאוכל לעשות, אז...‬
‫מה לגבי ההסכמה שלי?‬
‫סליחה?‬
‫מי נתן לך רשות‬
‫להרים ידיים‬
‫על הבן שלי?‬
‫מה?‬ ‫-שמעת אותי.‬
‫לא נגעתי בבן שלך.‬
‫באמת?‬
‫אז למה השפה שלו נפוחה ככה?‬
‫השפה שלו לא נפוחה.‬
‫אני רוצה את זה. שם, בבקשה. עכשיו.‬
‫אתה משוגע.‬
‫אין לך מושג עד כמה.‬
‫שלום עלי אדמות. כמה מתוק.‬
‫וואו, זה כאב.‬
‫אני קורא לאבטח...‬
‫מה אתה עושה?‬
‫התרחשה תקיפה‬
‫במשרד של הבוס הגדול‬ ‫ואנו זקוקים לאבטחה עכשיו. מהר!‬
‫זה מה שיקרה עכשיו, גרנט.‬
‫קוראים לי לאנס.‬
‫בעוד דקה, שני מאבטחים יפרצו לפה.‬
‫הם יראו כאן הרבה דם ויתהו,‬
‫"מה לעזאזל קרה?"‬ ‫ואנחנו נאמר להם שאתה...‬
‫הרבצת לנו מכות רצח.‬
‫אתה תסתדר יפה בכלא, גרנט.‬ ‫סמוך עליי, הייתי שם.‬
‫פחדן עלוב כמוך,‬
‫יעבירו אותך מיד ליד כמו...‬
‫אתה תסתדר יפה.‬ ‫זה כל מה שיש לי לומר.‬
‫אלוהים, אתה חולה נפש.‬
‫תודה.‬
‫זה מוזר.‬ ‫-מה?‬
‫העין. הלקוח לא רכש אותה עדיין.‬
‫מה? מה זאת אומרת?‬
‫לפי הרישומים שלנו,‬ ‫העין עם המספר הסידורי הזה...‬
‫זה לא יכול להיות.‬
‫היא עוד לא יוצרה בכלל.‬
‫מאיפה השגת את העין?‬
‫זה לא טוב.‬
‫הייתי בסדר, לא?‬
‫"כן, מה לגבי ההסכמה שלי, כלבה?"‬
‫קלאוס, זה לא משנה.‬
‫מה? מה הסיפור עם העין הזאת בכלל?‬
‫יש מישהו שהולך לאבד את העין שלו‬ ‫בשבוע הקרוב.‬
‫הוא יביא לסוף העולם כפי שאנו מכירים אותו.‬
‫אני יכול לקבל את ה-20 דולר שלי עכשיו?‬
‫ה-20 דולר שלך?‬
‫כן, ה-20 דולר שלי.‬
‫סוף העולם מגיע ואתה רק רוצה להתמסטל?‬
‫אני גם די רעב.‬
‫הבטן שלי מקרקרת.‬
‫אתה חסר תועלת.‬
‫כולכם חסרי תועלת.‬ ‫-נו, באמת, תירגע קצת, סבא.‬
‫אתה יודע,‬
‫עכשיו הבנתי למה אתה כזה לחוץ.‬
‫אתה בטח חרמן...‬
‫בטירוף!‬
‫כל השנים האלה לבד,‬
‫זה בטח ידפוק לך את השכל.‬
‫לא הייתי לבד.‬
‫נו, ספר.‬
‫קראו לה דלורס.‬
‫היינו יחד 30 שנה.‬
‫שלושים שנה?‬
‫הקשר הכי ארוך שלי היה...‬
‫לא יודע, שלושה שבועות.‬
‫וזה רק בגלל שלא היה לי כוח לחפש דירה.‬
‫אבל הוא הכין אוסובוקו מדהים. זה היה...‬
‫חמש?‬
‫אל תעצור. סע.‬
‫- מונית -‬
‫מה עם הכסף שלי?‬
‫הוא לא כאן, גברת קוולסקי!‬
‫מר פדלס לא כאן.‬
‫אפשר לעזור לך?‬
‫אני לאונרד.‬
‫השיעור של שעה 4.‬
‫שכחתי. אני מצטערת.‬
‫אני נשבע, אני לא קשור למר פדלס.‬
‫לא...‬
‫סליחה, זו השכנה שלי, גברת קוולסקי.‬
‫יש לה חתול שתמיד הולך לאיבוד,‬ ‫היא חושבת שאני יודעת איפה הוא. אני לא.‬
‫היא מבוגרת.‬
‫כדאי שאפסיק לדבר.‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫בוא תיכנס.‬
‫אני מניח שאני לא דומה‬
‫לתלמידים האחרים שלך.‬
‫כן, תוכל...‬
‫כן, 20 שנה הבדל, בערך.‬
‫לא היתה הגבלת גיל במודעה.‬
‫לא, כמובן שלא.‬
‫רוב התלמידים שלי הם ילדים.‬
‫קל יותר ללמוד מוזיקה בגיל צעיר.‬
‫כמו שפה שניה.‬
‫זה גרמנית.‬
‫"הבנתי."‬
‫למדתי גרמנית שלוש שנים בתיכון.‬
‫זה כל מה שאני זוכר.‬
‫טוב, נלך לכאן.‬
‫אם תרצה...‬
‫תן לי רק... סליחה...‬
‫לא, זה בסדר.‬ ‫-...להתארגן רגע.‬
‫אתה פשוט הולך על זה.‬ ‫-כן.‬
‫לא, תן לי את זה.‬
‫נתחיל עם הבסיס.‬
‫היי, ביגל.‬ ‫-מה קורה, נייג'ל?‬
‫היי, דייגו.‬
‫הכל טוב?‬
‫- חדר דוודים -‬
‫מה לע...?‬
‫הרחתי אותך.‬ ‫-מה נסגר?‬
‫יכולת להרוג אותי.‬ ‫-אם רציתי להרוג אותך, כבר היית מת.‬
‫יופי של חדר.‬
‫אני אוהב אותו.‬
‫אז למה לא סיפרת לי?‬
‫מה לספר לך?‬
‫התאגרפת בלילה שאבא מת.‬
‫- איגרוף‬ ‫הרגריבס נגד רוסטי -‬
‫בדקתי עם החבר'ה שם.‬
‫אני לא צריך לספק לך אליבי,‬
‫או לאף אחד אחר במשפחה.‬
‫כן, אתה צודק.‬
‫אבל חשבתי ש...‬ ‫-כן.‬
‫אני יודע מה חשבת.‬
‫עכשיו,‬
‫שיהיה לך יום טוב,‬
‫אחי.‬
‫טוב.‬
‫זה מתקדם.‬
‫נראה שבחרתי מורה טובה.‬
‫לא יודעת.‬
‫התלמידה הבאה שלי בטח תגיד לי במה אני טועה.‬
‫היא... מחוננת כזאת.‬
‫אז את יכולה להירגע.‬
‫אני לא מחונן בכלום.‬
‫כמוני כמוך.‬
‫נתראה בשבוע הבא.‬
‫תתאמן על אחזקת הקשת ואולי...‬
‫תקנה כינור.‬
‫תהיי כנה.‬
‫זה מוזר לדעתך,‬ ‫לרצות ללמוד לנגן על כינור בגיל מבוגר?‬
‫לא.‬
‫מונה לא התחיל לצייר עד שהיה בן 40,‬
‫והוא הצליח יחסית.‬
‫אם אתה אוהב מוזיקה, הגעת למקום הנכון.‬
‫את מתארת את אבא שלי יותר מאשר אותי.‬
‫הוא זה שאהב מוזיקה.‬
‫זו הסיבה שאני כאן.‬
‫הוא נפטר.‬
‫אני מצטערת.‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫היתה לנו מערכת יחסים מורכבת.‬
‫לא ממש הבנו זה את זה.‬
‫אבל הוא אהב לנגן בכינור,‬ ‫ואני לא הייתי בעניין.‬
‫אז אני פה, כנראה,‬
‫כדי להבין אותו טוב יותר,‬
‫אם זה נשמע הגיוני.‬
‫משפחה.‬
‫זה לא קל, נכון?‬
‫מצטער שחפרתי.‬
‫זה טפשי, אני יודע.‬ ‫-לא.‬
‫לא, זה טפשי לא לדעת.‬
‫תאמין לי, אני מבינה אותך.‬
‫טוב...‬
‫תודה.‬
‫נתראה בשבוע הבא.‬ ‫-כן.‬
‫אני נגר.‬
‫יש לי נגריה בבריקטאון.‬
‫תבואי פעם.‬
‫תראי את המקום.‬
‫השבוע אני עסוקה, אבל...‬
‫זה בסדר, אני מבין.‬
‫פעם אחרת.‬
‫נתראה בשבוע הבא.‬
‫ביי.‬
‫גברת אליסון,‬
‫חיפשתי אותך.‬
‫איך אתה...‬
‫איך ידעת שאני כאן?‬
‫לא היה קשה לנחש.‬
‫תמיד באת לכאן כשהיית מוטרדת.‬
‫מי אמר לך שאני...‬
‫לות'ר.‬
‫למעשה, זו היתה גברת וניה.‬
‫היא התקשרה כדי לוודא שאת בסדר.‬
‫כן,‬
‫דיברתי אליה לא יפה.‬
‫היא אחותך,‬ ‫היא יודעת שלא התכוונת.‬
‫אני בספק.‬
‫היא לא מכירה אותי בכלל,‬ ‫וזה בסדר, כי אין לי מושג מחורבן לגביה.‬
‫אל תקללי.‬
‫סליחה.‬
‫זה פשוט...‬
‫עבר זמן מאז שכולנו גרנו יחד.‬
‫כמעט 13 שנים.‬
‫איך הצלחת?‬
‫לגור לבד בבית הענק הזה כל כך הרבה זמן.‬
‫בסוף מתרגלים להכל,‬
‫אפילו אם לפעמים‬
‫לא טוב להתרגל.‬
‫בואי איתי. אני רוצה להראות לך משהו.‬
‫זה אולי יעודד אותך.‬
‫וכבי את הסיגריה כמו שצריך.‬
‫אנחנו לא רוצים פה שריפה.‬
‫אבא שלך הפסיק לצלם לפני שנים רבות.‬
‫אבל אני עדיין בא לפה לפעמים.‬
‫כשאני מתגעגע אליכם.‬
‫פוגו, זה...‬
‫לרוב המשפחות יש סרטים ביתיים.‬
‫לנו יש צילומי אבטחה.‬
‫קיוויתי שזה יעודד אותך.‬
‫זה מעודד.‬
‫אלוהים, כמה קטנים היינו.‬
‫לות'ר. לות'ר, די, תפסיק!‬
‫באמת, בן ואני?‬
‫אני כל כך מתגעגעת אליו.‬
‫ו-וניה.‬
‫למה לא כללנו אותה?‬
‫אם מישהו היה מתייחס ככה לקלייר,‬ ‫אני לא מדמיינת אפילו...‬
‫היית ילדה, גברת אליסון.‬
‫כן.‬
‫אבל אני כבר לא ילדה.‬
‫וגם היא לא.‬
‫אם את לא ממהרת,‬
‫שאר הקלטות נמצאות בארון הזה.‬
‫תנעלי את הדלת כשאת יוצאת.‬
‫דברים נעלמים כאן בזמן האחרון.‬
‫אסור לאבד את הקלטות האלה.‬
‫- הרצה לאחור -‬
‫- ניגון -‬
‫אלוהים.‬
‫אבא...‬
‫- האחים גימבל -‬
‫- האחים גימבל‬ ‫10 אחוז הנחה לגמלאים בימי ג'! -‬
‫- נשים -‬
‫דלורס.‬
‫טוב לראות אותך.‬
‫התגעגעתי אלייך,‬
‫בבירור.‬
‫טוב,‬
‫היו לי כמה ימים לא קלים.‬
‫לא!‬
‫לעזאזל! זה הם!‬
‫אחזור אלייך.‬
‫רואה את זה?‬
‫אמרת שהוא מיוחד. עכשיו מה?‬
‫תתחיל שם, אני אלך לקצה השני‬ ‫וניפגש באמצע.‬
‫תירה בכל מה שזז.‬
‫- 50 אחוז הנחה -‬
‫תחבושת אלסטית ליד.‬
‫כן.‬
‫לעזאזל! קדימה!‬
‫תפסנו אותו.‬
‫הממזר עוד פעם דילג.‬
‫קדימה, ניכנס.‬
‫לעזאזל.‬
‫יש לנו אירוע בכלבו האחים גימבל.‬
‫נורו יריות, אני חוזרת, נורו יריות.‬
‫רחוב ונדרבילט 6045.‬
‫הנה אתה.‬
‫חיפשתי אותך בכל מקום.‬
‫מה את עושה פה? חשבתי שהסתלקת.‬ ‫-התכוונתי ללכת ואז פוגו הראה לי...‬
‫תקשיבי,‬
‫טעיתי בנוגע למוות של אבא.‬
‫מה?‬
‫כן, טעיתי בקשר לדייגו.‬ ‫להאשים את אחי במשהו כזה...‬
‫אני יודעת, אני מבינה...‬ ‫-לראות את כולכם כאן שוב...‬
‫אני צריך לנסות לאחד בינינו, לא להפריד.‬
‫אולי תשתוק?‬
‫מה?‬
‫צדקת בקשר לאבא.‬
‫בוא, אני צריכה להראות לך משהו.‬
‫חמש?‬
‫מה קרה לך, לעזאזל?‬
‫אתה בסדר?‬
‫נוכל לעזור?‬
‫אין דבר שתוכל לעשות.‬
‫אף אחד לא יכול לעזור.‬
‫תרגום כתוביות: גיא ברדך‬