‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫- עמק שאו, ויאטנם. 1968 -‬
‫לעזאזל!‬
‫הפגזה!‬
‫אין זמן, גבירותיי. האויב על הגדרות.‬
‫יש לך בוץ באוזניים, ילד?‬ ‫תתלבש!‬
‫לא, אני לא...‬
‫המלחמה לא מחכה שתסיים להתייפות.‬
‫צ'אז, תכין אותו מבצעית.‬ ‫ותביא לו זוג מכנסיים! קדימה!‬
‫אתה חושב שיש לי זמן לבזבז?‬ ‫תן לו אקדח!‬
‫אל תסתכל עלי, תלבש את המכנסיים!‬
‫בדיוק נחתת?‬
‫כן.‬
‫כן, זה משוגע. אני יודע.‬
‫אתה תתרגל.‬
‫אני דייב.‬
‫קלאוס.‬
‫- שדה התעופה סייגון -‬
‫כן, תפוס.‬
‫אה, טוב. התעוררת.‬
‫אנחנו צריכים לדבר‬
‫אתה, אני והאחרים‬ ‫אז תפגוש אותי בסלון.‬
‫כאילו, עכשיו.‬
‫כן, זה נשמע באמת נהדר,‬ ‫אבל היומן שלי עמוס.‬
‫כן, אין זמן לזה.‬ ‫העולם יגיע לקיצו בתוך שלושה ימים.‬
‫שלושה ימים?‬
‫זה מה שחמש אמר.‬
‫כשחושבים על זה, הממזר הזקן כן הזכיר‬ ‫את האפוקליפסה.‬
‫הוא פשוט לא אמר כמה קרובה היא.‬
‫- יום רביעי. 08:15 -‬
‫אבל אנחנו יכולים לבטוח בו?‬ ‫לא יודעת אם שמתם לב, אבל חמש קצת...‬
‫הפסיכופת הקטן שלנו.‬
‫הוא נשמע די משכנע.‬
‫אם הוא לא היה מנסה לעצור את האפוקליפסה,‬ ‫שני המטורפים האלה לא היו רודפים אחריו.‬
‫בגלל זה הם רדפו אחריו?‬ ‫-כן.‬
‫מה חמש ראה בכלל?‬
‫כנראה שכולנו נלחמנו יחד‬ ‫נגד מי שהיה אחראי.‬
‫אוקיי, זו התוכנית.‬ ‫נעבור על המחקר של אבא...‬
‫חכה רגע.‬
‫מה קרה לנו בניסיון הראשון?‬
‫כן. מה אתה לא מגלה לנו?‬
‫קדימה, בחור גדול, תתחיל לדבר.‬
‫אנחנו מתים.‬
‫מה אמרת?‬
‫אמרתי שאנחנו מתים.‬
‫אל תגיד את זה.‬
‫מה לא להגיד? תצבטי אותי, אני בטח חולם.‬
‫תפסיק עם זה כבר, זה רק לעוד יום אחד.‬
‫רואה, זאת הקלה,‬ ‫חששתי שזה טוב מדי בשביל שיהיה אמיתי.‬
‫טוב, זה נהיה גרוע יותר.‬
‫"החוזה להרוג מספר את חמש הסתיים.‬ ‫המתינו להנחיה נוספת."‬
‫נראה שמספר חמש הסדיר את הדברים עם הנציבות.‬
‫אתה חושב שהם ויתרו לחרא הקטן הזה‬ ‫בכזו קלות?‬
‫זה לא הגיוני.‬
‫בטח שכן. הוא אגדה.‬
‫ומה אנחנו? כבד קצוץ?‬
‫נמלים פועלות.‬ ‫-טוב, אז כדאי שנתחיל לעבוד.‬
‫את העבודה הבאה שתגיע בצינור הזה‬ ‫אנחנו חייבים להשלים.‬
‫אנחנו חייבים להוכיח‬ ‫שיש לנו את זה עדיין.‬
‫מה?‬
‫את מבינה, זאת בדיוק הבעיה שלך.‬ ‫העבודה הבאה, התפקיד הבא...‬
‫נכון, אבל לא יהיה עוד שום דבר‬ ‫אם לא נמצא את המזוודה.‬
‫סוף הסיפור.‬ ‫-מה שתגידי.‬
‫מה שתגיד.‬ ‫-מה שתגידי. מה שתגידי.‬
‫אני צריך משהו מתוק.‬ ‫אני הולך לקנות משהו מהמכונה.‬
‫בסדר.‬
‫"חסלי את הייזל."‬
‫אני חייבת להודות, מספר חמש,‬
‫בכל הזמן שהייתי כאן,‬ ‫מעולם לא פגשתי אף אחד‬
‫ממש כמוך.‬
‫הייזל וצ'ה-צ'ה, למשל,‬ ‫הם מוכשרים, בהחלט, אבל‬
‫הם לא מסוגלים לראות את התמונה הגדולה.‬
‫אומץ הלב שלך,‬
‫הרוח היוזמת שלך,‬ ‫אתה מזכיר לי מאוד את עצמי,‬
‫אם...‬
‫להיות יהירה.‬
‫אם הדברים יסתדרו לך כאן,‬
‫אתה תוכל להיות יורש ראוי, חמש.‬
‫אני רוצה לדבר על בטיחות המשפחה שלי‬
‫בהקדם האפשרי.‬
‫כמו גם על החלפת הגוף הזה.‬
‫כזו חוצפה.‬
‫זה מרענן,‬
‫אני מודה.‬
‫אבל תאט את הקצב, חמש, כל דבר בזמנו.‬
‫למעשה, עכשיו לאחר שהסכמת סופסוף‬ ‫לעבוד איתנו,‬
‫יש לנו את כל הזמן שבעולם.‬
‫הנציבות פועלת ליצירת איזון עדין‬
‫בין ציר הזמן של האירועים‬
‫לבין הרצון החופשי של המין האנושי.‬
‫המזוודה כבר לא כלולה בערכה שלך, חמש,‬ ‫שחרר את התודעה שלך.‬
‫אתה בהנהלה עכשיו.‬
‫אחד מאיתנו.‬
‫כל האנשים בקומה הזאת הם מנהלי תיקים,‬
‫כל אחד אחראי לאירוע מרכזי אחד בכל פעם.‬
‫כל כך הרבה מהם.‬
‫מרשים, לא כך?‬
‫להיות חלק ממשהו...‬
‫כל כך גדול.‬
‫בוא איתי.‬
‫בכל פעם שמישהו בוחר בנתיב לא נכון‬
‫וציר הזמן משתנה, הנציבות מקבלת דו"ח‬
‫מסוכני השטח שעל הקרקע.‬
‫דוחות השדה האלה ממויינים‬ ‫ומוקצים למנהלי תיקים.‬
‫הם קובעים אם צריך...‬
‫להסיר מישהו מן המשוואה כדי להבטיח‬ ‫שהאירוע קורה כפי שצריך.‬
‫בהתאם לקביעה הזו, מנהל התיק שולח הוראות‬
‫בצינור אוויר‬
‫למתנקשים זמניים‬ ‫כמו שאתה היית בעבר, מספר חמש.‬
‫יש לך שאלות עד כאן?‬
‫כן.‬
‫מי היה מנהל התיק שטיפל בי?‬
‫אתה מתכוון לאפוקליפסה.‬
‫חמש, תכיר את דוט.‬
‫דוט אחראית‬ ‫לכל ענייני האפוקליפסה.‬
‫למעשה, דוט הייתה הראשונה‬ ‫שהבחינה בהופעה שלך בשנת 2019.‬
‫אל תשמור לי טינה.‬
‫אתה בהחלט העסקת אותנו המון.‬
‫הערמת על שניים שנחשבים למתנקשים הזמניים‬ ‫הטובים ביותר שלנו.‬
‫אם זה לא אומר שאתה מתאים למנהיגות...‬
‫אז אני פשוט לא יודעת.‬
‫אני חושבת‬
‫שאתה אוהב אתגרים, חמש.‬
‫ולכן נתתי לך מקרה ראשון מורכב במיוחד.‬
‫חבל שג'וזף ספאה החליט שלא לחבל במיכל הדלק,‬
‫זה היה יכול להיות הרבה יותר קל.‬
‫בכל מקרה,‬
‫אם יש לך שאלות כלשהן,‬
‫אני אהיה ממש מאחוריך.‬
‫למה אני עושה את זה?‬
‫כי זה חשוב.‬
‫אני פשוט מרגישה‬
‫שבכל פעם שאני רואה אותם,‬ ‫אני חוזרת עם הרגשה כאילו אני שווה פחות.‬
‫המצב שונה עכשיו. יש לך אותי.‬
‫אני הסוני לשר שלך.‬
‫חמאת הבוטנים לריבה שלך.‬
‫וניה, את מקבלת את הכיסא הראשון,‬
‫זה הישג ענק.‬ ‫עשית זאת בכוחות עצמך.‬
‫אז זה יהיה נכון להזמין אותם לקונצרט.‬
‫הם צריכים לראות כמה את מוכשרת, בסדר?‬
‫בסדר, סוני.‬
‫בוא נעשה את זה.‬
‫העוזרת בחופש?‬
‫בתור ילדים, נהגנו לקרוא לה "אימא"...‬
‫איפה כולם?‬
‫איך זה שאת לא מופיעה באף אחת מאלה?‬
‫הכול תמיד סבב סביב אקדמיית המטרייה,‬
‫אני פשוט לא עברתי את הסינון, אז...‬
‫וואו.‬
‫לאונרד.‬
‫לאונדר, קדימה‬
‫זה רק אנחנו?‬
‫בבית?‬
‫כל כדור הארץ?‬
‫כולם מתים.‬ ‫-היי.‬
‫מה קורה?‬
‫זה עניין משפחתי.‬
‫עניין משפחתי.‬
‫אז כמובן שלא טרחתם לכלול אותי.‬
‫לא זה לא ככה. היינו...‬
‫אל תתנו לי להפריע בבקשה.‬ ‫-וניה, חכי.‬
‫אני אעדכן אותך מאוחר יותר כשנהיה לבד.‬ ‫-בבקשה, אל תטרחי.‬
‫ואני לא אטרח גם כן.‬
‫וניה, זה לא הוגן.‬
‫הוגן?‬
‫אין שום דבר הוגן בלהיות אחותך.‬
‫למיטב זכרוני, תמיד נשארתי מחוץ לעניינים.‬
‫פעם חשבתי שזו אשמתו של אבא,‬ ‫אבל הוא כבר מת.‬
‫אז מתברר שאתם האידיוטים.‬
‫אאוץ'.‬
‫וניה, חכי. שכחתי את הז'קט שלי.‬
‫אני לא יכולה לחזור לשם.‬
‫בסדר, תתקדמי, אני אתפוס אותך.‬
‫אני הולכת למצוא את וניה ולהסביר.‬ ‫-לא, רגע, אין זמן.‬
‫אנחנו צריכים להבין מה גורם לאפוקליפסה.‬
‫יש המון אפשרויות.‬
‫מלחמה גרעינית, פגיעת אסטרואידים.‬
‫אבל אני חושב שזה קשור לירח. נכון?‬
‫אבא בטח שלח אותי לשם‬ ‫מסיבה מסויימת.‬
‫אני נתתי לו עדכונים יומיים על התנאים,‬ ‫שלחתי דגימות שדה.‬
‫אז הדבר הראשון שאנחנו צריכים לעשות‬ ‫הוא למצוא את המחקר שלו.‬
‫חכה רגע. כולנו מתנו כשנלחמנו בדבר הזה‬ ‫בפעם הראשונה,‬
‫זוכר?‬
‫מפתיע, אבל יש משהו במה שהוא אומר.‬
‫מה יעזור לנו לנצח הפעם?‬
‫חמש.‬
‫הוא לא היה איתנו בפעם הקודמת.‬
‫לא היינו כולנו יחד.‬
‫הפעם יהיה לנו את כל הכוח‬ ‫של אקדמיית המטרייה.‬
‫זה מה שאנחנו צריכים.‬
‫אז איפה חמש עכשיו?‬
‫הייתה לו תוכנית לשנות את ציר הזמן.‬ ‫הוא יחזור בקרוב.‬
‫אני הולך לתפוס את הייזל וצ'ה-צ'ה.‬ ‫-מה, עכשיו?‬
‫ועוד איך. בעוד שלושה ימים כבר לא אוכל.‬
‫חכה, דייגו.‬
‫דייגו, אני יודע שאתה רוצה לנקום‬ ‫את מות חברה שלך...‬
‫היא לא היתה סתם חברה, לות'ר.‬
‫אם אני עומד למות, אני חייב לדעת‬ ‫שהרגתי את הממזרים האלה קודם.‬
‫אתה נראה לא משהו.‬
‫מה גורם לך לומר את זה, אני מרגיש נהדר.‬
‫אתה יודע, אתה לא חייב לעשות את זה לבדך.‬
‫אני יודע כמה זה חשוב לך.‬ ‫-מספיק להתעסק רק בעצמך.‬
‫קלאוס?‬
‫כן! סליחה.‬
‫אז, מה? גם אתה מוותר על העולם?‬
‫כן, אפשר לומר. כן.‬
‫אז זהו זה.‬
‫זה בסדר מבחינתך שכולנו נמות‬ ‫בעוד שלושה ימים?‬
‫אני לא מאמין לזה.‬
‫זה רק אנחנו.‬
‫בבקשה, לא גם את.‬
‫אני צריכה להזמין טיסה בחזרה ללוס אנג'לס...‬
‫אם זה קורה אני חייבת להיות עם בתי,‬ ‫משמורת ארורה.‬
‫ואתה אמרת את זה בעצמך.‬
‫אנחנו צריכים את הכוח המלא של האקדמיה‬
‫כדי שבכלל יהיה לנו סיכוי.‬
‫אני מצטערת, לות'ר.‬
‫אני לא מאמינה שהייתי מספיק טיפשה‬ ‫כדי לחזור לשם.‬
‫מצטער, לא הייתי צריך לגרום לך‬ ‫לעשות את זה.‬
‫לא, זו אשמתי.‬
‫רק רציתי שיהיו גאים בי פעם אחת.‬
‫איך הרשיתי לעצמי להניח‬ ‫שאני ראויה לתשומת לבם.‬
‫שום דבר אף פעם לא מספיק חשוב‬ ‫ליד החשיבות העצמית שלהם‬
‫סוף העולם, בולשיט.‬
‫וניה!‬ ‫-מה?‬
‫מה קורה לעזאזל?‬
‫את קורית.‬
‫בחייך.‬
‫זה מטורף.‬
‫זאת אומרת, זה כבר היה ככה.‬
‫זה צירוף מקרים.‬
‫לאונרד, זה בלתי אפשרי.‬
‫בואי.‬
‫הבית שלי קרוב.‬
‫אה, שיט.‬
‫היי.‬
‫אכפת לך?‬
‫כן, בטח. אני אקשור לך את השרוכים.‬ ‫אם אתה תקשור אותי גם אחר כך.‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫אתה יודע, בפעם האחרונה שהייתי פיכח‬ ‫ביליתי נהדר‬
‫כשהמוזרים האלה קשרו אותי‬ ‫בחדר המוטל.‬
‫ווא אתה חתיכת טמבל מתוסבך.‬
‫למה?! אתה זה שתמיד אומר,‬ ‫"קלאוס, אתה צריך להתפכח, אחי."‬
‫יש דרכים טובות יותר להתנקות, אחי.‬ ‫-לא בשבילי, לא.‬
‫אני צריך מישהו שירחיק ממני את האפשרויות.‬
‫בסדר.‬
‫בסדר. תודה.‬ ‫-בסדר, אתה יכול לעזור לי?‬
‫כן.‬
‫בסדר.‬
‫- מר חמש -‬
‫היי, חמש.‬
‫איך הולך?‬
‫חייבת להיות שתיקה מוחלטת‬ ‫כדי שאוכל להשלים את המשימה הזו.‬
‫אה, בסדר.‬
‫היי, כמה מאיתנו הולכים לאכול צהריים‬
‫ותהיתי אם...‬
‫אתה עושה משהו.‬
‫ביי.‬
‫אני חוששת שזה נוגד לנהלים.‬
‫חמש.‬
‫תכיר את גלוריה.‬
‫גלוריה היא אולי הבורג החיוני ביותר‬ ‫במכונה שלנו.‬
‫גלוריה,‬
‫זה מספר חמש.‬
‫תראה אותך.‬
‫קטן וקטלני.‬
‫אני כל כך שמחה שהחלטנו לסגור‬ ‫את חוזה ההתנקשות שלך.‬
‫אני חוששת שהמוניטין שלך הולך לפניך.‬
‫ונראה כאילו אתה נבנה עליו כאן.‬
‫- לחסל את קארל וובר -‬
‫קארל וובר.‬
‫עכשיו תגיד לי,‬
‫למה קארל חסר המזל?‬
‫קארל וובר הוא הקצב בחנות‬ ‫שבה קפטן ארנסט א. להמן‬
‫רוכש את הבשר שלו לשבוע.‬
‫אז אם קארל ימות, האטליז שלו יעבור לבנו,‬ ‫אוטו, אשר...‬
‫לא שוטף את ידיו אף פעם.‬ ‫מגעיל לגמרי.‬
‫אז הוא זה שימכור לקפטן את הבשר שלו.‬ ‫-וזה יגרום לו להרעלת מזון.‬
‫בגלל זה הוא יאחר לעבודה.‬
‫וההמראה תתעכב.‬
‫וכדי לפצות על הזמן האבוד,‬ ‫ההינדנבורג נתקל בחזית מזג האוויר‬
‫בעלת מטען חשמלי גבוה ולחות.‬
‫והחשמל הסטטי בכלי התעופה‬ ‫גורם להצתה‬
‫ניצוצות זעירות במנוע...‬
‫וכך פתאום, נוצר...‬
‫אני בטוחה שכולכם שמעתם‬ ‫שמר חמש הוכיח‬
‫שהוא מיומן עם עט כפי שהוא עם חרב.‬
‫המאמץ שלו צריך לשמש כהשראה‬
‫לכולכם.‬
‫הרב.‬
‫כמה זמן כבר אתה עובד על התיק של לוסיטניה?‬ ‫-ובכן, בואי נראה, אני...‬
‫סליחה?‬
‫כשהתחלתי...‬ ‫-סליחה? אני לא שומעת אותך.‬
‫אני עדיין לא שומעת אותך.‬
‫ג'ין, עוד דבר‬ ‫לפני שאתה הולך לארוחת צהריים.‬
‫נראה שגוטנברג לא החלטי בנוגע להמצאת הדפוס.‬
‫- אפוקליפסה -‬
‫שיט.‬
‫אז, איך הולך היום הראשון שלך?‬
‫לא יכול להיות יותר טוב.‬
‫שמחה לשמוע.‬
‫נשרף לי הרוגי.‬
‫נשרף לך פעם הרוגי?‬
‫רוגי?‬
‫הקפלים בחיך שמסייעים בהעברת המזון לוושט.‬
‫בכל מקרה, אני בדיאטת נוזלים כבר יומיים,‬ ‫ובגלל זה מרתון ההשתנות‬
‫בורג אחד שבור וכל המערכת נפגעת.‬
‫אתה יודע, במשרד אנחנו מעריכים‬
‫יושרה מעל לכל דבר אחר.‬
‫האמון הוא חיוני,‬
‫וזה אמון שנבנה לאורך זמן.‬
‫אבל במקרה של הפרה,‬
‫הנציבות תפעל במהירות וללא רחמים.‬
‫וביעילות, שאני בטוחה, שדווקא אתה יותר‬ ‫מכל האנשים תדע להעריך, מספר חמש.‬
‫אני קצת רעבה.‬
‫כבר אכלת צהריים?‬
‫עדיין לא.‬
‫נהדר. תרצה לאכול איתי ארוחת צהריים‬ ‫במשרד שלי?‬
‫אתה יכול לאכול מזון מוצק‬ ‫ואני יכולה לדמות כאילו אני חיה רגיל‬
‫באמצעותך.‬
‫נשמע מעולה.‬
‫המזוודה נמצאת כאן?‬
‫זה המקום שהנציבות אמרה.‬
‫בסדר.‬
‫אנחנו נמצאים באמצע שום מקום.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫רק קושר את השרוכים.‬
‫אני יכול לשאול אותך שאלה מטורפת?‬
‫בטח, שאל.‬
‫האם זה באמת יהיה כל כך רע‬
‫אם לא נמצא את המזוודה?‬
‫כן.‬
‫אתה יודע מה קורה לאנשים שלא ממלאים הוראות.‬
‫אנחנו נהיה נרדפים כמו כלבים.‬ ‫מה יש לך?‬
‫פשוט עייפתי מלשמוע אחרים אומרים לי‬ ‫מה עלי לעשות ולאן ללכת.‬
‫זה לא יהיה נחמד יותר‬ ‫להרוג את מי שרוצים לשם שינוי,‬
‫ולא את מי שהנציבות אומרת לנו?‬
‫בואי נשכח מהמזוודה המטופשת.‬
‫למה שלא פשוט נישאר כאן?‬
‫למקרה שזה ברח לך מהראש,‬ ‫בעוד כמה ימים כבר לא יהיה 'כאן'.‬
‫אז אולי אנחנו צריכים לעזור לעצור את זה.‬
‫לעצור את מה?‬ ‫-את יודעת.‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫למה? מספר חמש חזר.‬ ‫-והוא נכשל.‬
‫הוא חזר לנציבות.‬ ‫אין שום דרך לעקוף את זה, הייזל.‬
‫הברירה היחידה היא לעשות מה שהם אומרים.‬
‫בדרך זו או אחרת,‬
‫הם תמיד יצליחו להגיע אליך.‬
‫- מוטל "בר מזל" -‬
‫אין כמו בבית.‬
‫כן.‬
‫היי.‬
‫את רעבה?‬
‫אני יכולה לאכול.‬
‫למה שלא תלכי לנוח קצת?‬
‫אני אביא לנו משהו לאכול.‬
‫מהמסעדה הסינית הזו, "סמוראי גארדן".‬
‫עוף קונג פאו, חריף במיוחד.‬
‫בסדר.‬
‫נשמע טוב.‬
‫תודה.‬
‫מעולה.‬
‫תכף אחזור.‬
‫מפתחות.‬
‫הכול בסדר, מאסטר לות'ר?‬
‫איפה הם?‬
‫הקופסאות, הדוחות, הדגימות?‬
‫כל התכתובת ששלחתי מהירח?‬
‫אני... אני לא בטוח.‬
‫אבא שלך תמיד שמר על פרטיות...‬ ‫-מספיק עם זה, פוגו!‬
‫אתה יודע כל מה שאבא שלנו עשה.‬
‫מה?‬
‫איש חכם.‬
‫- עבור: אבא שולח: לות'ר‬ ‫יום 125 עד יום 150 -‬
‫הוא מעולם לא פתח אותם אפילו.‬
‫למה לא?‬
‫אפשר לומר על אבא שלך הרבה דברים.‬
‫ישירות, היא לא משהו שאפשר לומר לגביו.‬
‫לאחר התאונה שלך,‬
‫הוא רצה לתת לך תחושת מטרה,‬ ‫מאסטר לות'ר.‬
‫הוא הרגיש שזוהי הדרך היחידה.‬
‫הוא תיזז אותי על הירח‬ ‫במשך ארבע שנים?‬
‫לא הייתי מספר אחת מספיק טוב.‬
‫זה מה שזה היה.‬
‫לא התאמתי?‬
‫אז הוא שלח אותי מכאן?‬
‫לא, לא, זה לא...‬ ‫-פוגו,‬
‫תשאיר אותי לבד בבקשה.‬
‫מאסטר...‬ ‫-עכשיו, בבקשה!‬
‫צא החוצה!‬
‫הכנתי לנו...‬
‫חגיגה.‬
‫וואה, מאיפה יש לך את זה?‬
‫אני לא יכולה לגלות את השיטות שלי.‬
‫טוב, את לא היחידה שיש לה סודות.‬
‫לכל מקרה.‬
‫אה ו...‬
‫עוד דבר אחד.‬
‫זה... זה בשבילך.‬
‫את...‬
‫את אוהבת את זה?‬
‫לעולם לא אסיר את זה.‬
‫כמעט שכחתי. הבאתי עוד משהו.‬
‫לות'ר הרגריבס,‬
‫רוצה לרקוד איתי?‬
‫מספר אחת?‬
‫מספר שלוש!‬
‫זאת התנהגות בלתי מתקבלת על הדעת.‬
‫שניכם יודעים שפעילויות כיף ומשחקים‬ ‫מוגבלים ליום שבת‬
‫בין 12 ל-12 וחצי בצהריים.‬
‫אבל אנחנו רק...‬ ‫-אסור לכם לעלות לכאן שוב לעולם.‬
‫אתם מבינים אותי?‬
‫לעולם!‬
‫אני שונא את החדר הזה.‬
‫הוא עזר לי טוב במימון הסוטול.‬
‫אחרי שאבא מת,‬ ‫ניקיתי אותו מכל דבר בעל ערך.‬
‫זהו זה, חזק יותר וגבוה יותר.‬
‫בסדר.‬
‫אבל אם אראה שמתחיל לעמוד לך,‬
‫אני מפסיק.‬
‫קץ העולם מגיע ופתאום אתה רוצה להתפכח.‬
‫אל תבין אותי לא נכון, בנאדם‬
‫טוב מצדך.‬
‫חשבתי שאתה רוצה לנסות כל סם שקיים.‬
‫תאמין לי, המחשבה הזו עלתה בדעתי.‬
‫אבל יש משהו שאני צריך לעשות,‬
‫וכל העניין המציק הזה לא מצליח לי‬ ‫אלא אם כן אני פיכח.‬
‫זה נוגע להעלאת החברה שאיבדת?‬
‫מה היה השם שלה?‬
‫שמו היה דייב.‬
‫שירתנו יחד בעמק שאו‬
‫בהר קראוצ'ינג ביסט.‬
‫כנראה שהוא היה אדם מאוד מיוחד.‬
‫אם הוא יכל להשלים עם המוזרות שלך.‬
‫כן.‬
‫כן, הוא היה...‬
‫הוא היה אדיב וחזק ורגיש ו...‬
‫יפה.‬
‫יפה. ואני הייתי...‬
‫טיפש מספיק כדי ללכת בעקבותיו‬ ‫כל הדרך לחזית.‬
‫נלחמת בחרא הזה?‬ ‫-כן.‬
‫איך נתנו לך לעשות את זה?‬
‫נתנו לי? תמיד היה מקום לעוד גופה‬ ‫במלחמה הזו.‬
‫כולל שלו.‬
‫היי, תראה אותנו.‬
‫נהנים מקצת זמן איכות משפחתי לפני קץ העולם.‬
‫כן, למה לא אם כבר.‬
‫כל מי שאני אוהב כבר מת.‬
‫אה, כן.‬
‫השוטרת.‬
‫כן.‬
‫גם אימא.‬
‫איכזבתי את שתיהן.‬
‫אז הנה אני כאן.‬
‫לבד איתך.‬
‫שיט.‬
‫מה?‬
‫אני צריך להשתין.‬
‫תודה, כמו שאתם יכולים לראות,‬ ‫מוקדם יותר היום קרה נזק מסתורי לרכבים‬
‫ולעמודי תאורה רבים כאן באזור מרכז העיר.‬
‫הרשויות חושדות שמדובר בנהג שיכור.‬
‫הפרטים המלאים, במהדורת הערב...‬
‫תודה.‬
‫את בסדר?‬
‫כן, אני בסדר.‬
‫טוב.‬
‫תראי,‬
‫אני בטוח שקשה להתמודד עם זה.‬
‫את יודעת, עם הרעיון שהכוחות אלה‬ ‫תמיד היו רדומים אצלך.‬
‫מה, היכולת לכופף עמודי תאורה?‬
‫מצב הרוח שלך גרם לדברים להשתנות.‬
‫הגשם פסק. אני ראיתי את זה.‬
‫זאת לא הייתי אני. מצטערת לאכזב אותך.‬
‫את לא יכולה לאכזב אותי גם אם תנסי.‬
‫אבל אם זו כן את שעשית את זה.‬ ‫אם זאת היית את,‬
‫זה יפהפה.‬
‫זה עוצמתי.‬
‫תראה, אם זה היה נכון,‬ ‫כל מה שידעתי על עצמי אי פעם היה שונה.‬
‫כל מה שאי פעם סיפרו לי.‬
‫את חושבת שאבא שלך אולי ידע?‬
‫בחייך. אין סיכוי.‬
‫אם הייתי מיוחדת, הייתי באקדמיית המטרייה.‬
‫אני כל כך מצטערת שנתקעת‬ ‫עם חסרת הייחוד.‬
‫לא הייתי משתמש ב"חסרת ייחוד"‬ ‫כדי לתאר אותך.‬
‫תראי, אנחנו נגלה מה זה.‬
‫ביחד כצוות.‬
‫החיים שלי כל כך מוזרים.‬
‫אני אוהב דברים מוזרים.‬
‫מסתבר.‬
‫וכך פיל קבע שהארכידוכס‬ ‫פשוט היה חייב ללכת.‬
‫רוצה קינוח?‬
‫אכלתי חטיף טווינקי רע בזמן האפוקליפסה.‬ ‫מאז לא בא לי יותר על קינוחים.‬
‫בבקשה,‬
‫כדי לשמח אותי.‬
‫מה הטעם הזה מזכיר לך?‬
‫את שנות ה-50'?‬
‫בדיוק כך.‬
‫חטיבת המטפיסיקה החכמה שלנו מצאה דרך‬
‫לזקק עשור שלם באופן מושלם‬ ‫לתוך ממתק אחד.‬
‫הספציפי הזה הוכן על פי מודל‬
‫הפאדג' מאט‬
‫הטעם האהוב ביותר באמריקה בשנת 1955.‬
‫מדהים.‬
‫אתה תשמח לדעת שזו אותה חטיבה‬ ‫שבונה את הגוף החדש שלך.‬
‫זה מזכיר לי. יש לי משהו בשבילך.‬
‫קרלה?‬
‫כן?‬
‫תביאי את הקופסה, בבקשה.‬
‫כמובן.‬
‫קדימה. פתח אותה.‬
‫הבגדים עושים את האדם, חמש.‬
‫זה לא יהיה נחמד כשבאמת תוכל ללבוש את זה?‬
‫בקרוב מאוד, אני מבטיחה לך.‬
‫הם משלימים את בניית הגוף שלך‬ ‫בזמן שאנחנו מדברים.‬
‫תודה.‬
‫זו מתנה נחמדה מאוד.‬
‫זה להביור סיני?‬
‫אבחנה טובה.‬
‫מלחמה.‬
‫קונספט כל כך מרתק.‬
‫טיפול זמני‬
‫לפגם אנושי קבוע.‬
‫כמובן, קצת יותר קל לראות זאת‬ ‫מגובה של 10,000 ק"מ.‬
‫אלה רק חלק מהדברים‬ ‫שאספתי במסעות שלי.‬
‫רימוני M26 ממלחמת ויאטנם.‬
‫ואת זה,‬
‫אולי הראוי ביותר לציון.‬
‫אקדח הוולטר שלי.‬ ‫היטלר עצמו השתמש בו‬
‫כדי להתאבד.‬
‫אנחנו לא אמורים לקחת דברים כאלה, אבל...‬
‫הוא לא היה צריך אותו יותר.‬
‫תרגיש...‬
‫איך הוא מאוזן בצורה מושלמת.‬
‫אני רוצה לדבר איתך על כמה דברים.‬
‫כמה הצעות לשיפור פרוטוקולי הנציבות.‬
‫כבר רוצה לזעזע את המערכת.‬
‫אני מעריצה את הגישה הזו.‬
‫תמשיך.‬
‫ספר לי!‬
‫גלוריה.‬
‫מפעילת הצינור.‬
‫זה לא יהיה פשוט יותר אם מנהלי התיקים‬ ‫ישלחו מסרים בעצמם?‬
‫אני מעריכה את זה שהקדשת לזה מחשבה.‬
‫באמת שכך.‬
‫אבל כולם אוהבים את גלוריה.‬ ‫הם לא יתנו לזה לעבור בשקט.‬
‫היא חלק ממשפחת הנציבות כבר במשך שנים...‬
‫וקרובה מאוד לגיל הפנסיה.‬
‫מצטערת שאני מפריעה.‬ ‫אפשר לדבר איתך רגע לבד?‬
‫כמובן.‬
‫התפקיד קורא לי.‬
‫נמשיך בדיון שלנו אח"כ, חמש.‬
‫בטח. אפשר עוד אחד?‬
‫בבקשה.‬
‫- אפוקליפסה -‬
‫היי.‬
‫אז...‬
‫מצאתי טיסה רק לערב‬ ‫ואני לא יודעת מה לעשות.‬
‫אני לא יכולה פשוט לשבת כאן.‬ ‫אז אני הולכת לחכות בשדה התעופה.‬
‫רק רציתי להיפרד.‬
‫לות'ר.‬
‫מצאתי את המחקר של אבא מהשליחות שלי לירח.‬
‫כל החבילות ששלחתי היו עדיין סגורות.‬
‫למה שהוא...‬
‫הוא מעולם לא פתח אותן כי למעשה‬ ‫מעולם לא עניין אותו מה אני עושה שם למעלה.‬
‫ארבע שנים מחיי.‬
‫בשקר.‬
‫איזה אידיוט.‬
‫אני לא האדם הנכון‬ ‫לעצור את האפוקליפסה הזאת, אליסון.‬
‫היי, לות'ר. אל תגיד את זה.‬
‫לא, העולם זקוק למנהיג, וזה לא אני.‬ ‫אני לא.‬
‫אבא ידע את זה, ועכשיו אני יודע את זה.‬ ‫אני סיימתי.‬
‫אני יכולה להראות לך משהו?‬
‫מה? מה זה?‬
‫פשוט בוא איתי.‬
‫מה? יש לך משהו יותר טוב לעשות?‬
‫אני לא מאמין שזה עדיין כאן.‬
‫גם אני.‬
‫אני לא מאמינה שהוא לא פירק את זה‬ ‫אחרי שהוא תפס אותנו כאן.‬
‫למה אנחנו כאן?‬
‫כדי לסיים את החגיגה.‬
‫אני מניח שאנחנו כבר לא ילדים.‬
‫אתה יכול לכבות את המוח הציני שלך לרגע אחד?‬
‫זאת אומרת, זו אולי הפעם האחרונה שנוכל...‬
‫וואו.‬
‫אלה...‬
‫כן, בדיוק אלה מפעם.‬
‫לחיים.‬
‫אני כל מצטערת.‬ ‫-לא, אני מצטער.‬
‫אוי לא, שיט!‬
‫אלוהים.‬
‫כן.‬
‫אנחנו כבר לא ילדים‬‫.‬
‫החזקנו מעמד יותר טוב מהפחיות האלה, נכון?‬
‫אמרת שלעולם לא תסירי אותה.‬
‫כן. אבל הסרתי.‬
‫אתה יודע,‬
‫עכשיו כשאבא לא כאן לתפוס אותנו,‬ ‫אנחנו יכולים ללכת לאן שנרצה,‬
‫בבית, בחצר...‬
‫בעולם האמיתי.‬
‫אתה צודק.‬
‫אתה רוצה לצאת מכאן?‬
‫כן. אני חושב שאני יכול למצוא בשבילך זמן.‬
‫בואי.‬
‫אוי.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫אוי אלוהים. בסדר.‬
‫- לחילוץ מיידי, חסלי את הייזל -‬
‫פשוט עייפתי מלשמוע אחרים אומרים לי‬ ‫מה עלי לעשות ולאן ללכת.‬
‫בואי נשכח מהמזוודה המטופשת.‬ ‫למה שלא פשוט נישאר כאן?‬
‫הממולאות ריבה יהיו מוכנות תוך חמש דקות.‬
‫אני אקרא לך כשהן יהיו מוכנות.‬
‫איזה בן כלבה.‬
‫לא, אני חושב שזה היה רעיון גרוע.‬
‫לא,‬
‫הייתי צריך לקחת רק עוד פעם אחת אחרונה,‬ ‫כדי להקל עלי לעשות את זה.‬
‫זה כל מה שאני צריך.‬
‫לא, לא.‬ ‫-אני אחזור מיד.‬
‫אני לא חושב כך.‬
‫לא, זה לא עובד ככה.‬
‫לא. שב.‬
‫דייגו, תקשיב. פשוט תקשיב.‬
‫פשוט תקשיב.‬
‫תושיב את התחת שלך.‬
‫שב.‬
‫לעזאזל, דייגו.‬
‫לעזאזל! מספיק!‬ ‫-לא.‬
‫מספיק.‬ ‫-לא.‬
‫תקשיב לי.‬
‫אני יכול להעלות אותה בשבילך.‬
‫פץ'!‬ ‫-תפסיק.‬
‫אל תשתמש בשם שלה ככה, בסדר?‬
‫פשוט תן לי ללכת.‬
‫אתה לא יכול להעלות שום דבר עד שתהיה נקי.‬
‫בבקשה...‬
‫ואני לא רוצה לראות אותה‬
‫לפני שאוכל לספר לה שקברתי את‬ ‫הממזרים שהרגו אותה.‬
‫בבקשה.‬
‫בבקשה, דייגו.‬
‫זה לפעם הבאה.‬
‫להקיא, להשתין, לכל דבר שתצטרך.‬ ‫רב תכליתי. רואה?‬
‫דייגו.‬
‫דייגו תחזור, בבקשה! חתיכת שמוק!‬
‫טען נשק, אש!‬
‫אלוהים ישמור,‬ ‫זה היה קרוב, הא דייב?‬
‫דייב?‬
‫חובש!‬
‫דייב, תסתכל עלי, בסדר?‬
‫חובש!‬
‫תסתכל עלי.‬
‫זה בסדר.‬
‫בבקשה תישאר איתי.‬
‫לא, לא, לא, לא, לא!‬
‫לא, לא, לא.‬
‫לעזאזל, אני צריך חובש!‬
‫אימא?‬
‫שלום דייגו, יקירי.‬
‫איך את...‬
‫הולכת כאן?‬
‫צעד אחר צעד.‬
‫למה? איך אתה עושה את זה?‬
‫אימא, אני...‬
‫מה הדבר האחרון שאת זוכרת?‬
‫בוא נראה...‬
‫עשרים ואחת במרץ. השקיעה היתה ב-19:33.‬
‫הירח היה חצי סהר,‬ ‫ארוחת הערב היתה עוף, אורז פרא, וגזר.‬
‫אימא, זה היה לפני יותר משבוע.‬
‫את זוכרת משהו אחר?‬
‫לא.‬
‫אני מניחה שזה מוזר.‬
‫אני תוהה איך יהיה מזג האוויר היום.‬
‫יהיה נחמד ללכת לפארק.‬
‫אבא אף פעם לא הרשה לך לצאת מכאן.‬
‫אבא שלך כבר לא כאן.‬
‫את יכולה לעשות מה שאת רוצה, אימא.‬
‫זה כבר נראה יותר טוב. רואה?‬
‫זה הבחור שאני מכירה.‬ ‫-מה? הבחור שבדיוק אכל עשר נקניקיות?‬
‫לא, בחור שלא זקוק למשימה כדי להתקיים.‬
‫את יודעת, חלק ממני רק רוצה...‬
‫להגיד לכולם כאן ליהנות כל עוד הם יכולים.‬
‫כן, חלק ממני לא רוצה לדעת.‬
‫כן. מצטער בקשר לזה.‬
‫לא, זה פשוט...‬
‫כל השאלות מתחילות לרדוף אותך.‬
‫אני תוהה אם הדברים היו שונים‬ ‫אם לא הייתי עוזבת.‬
‫אני תוהה אם הדברים היו שונים‬ ‫אילו אני עזבתי.‬
‫אני לא מאמין כמה זמן בזבזתי‬ ‫כשהאמנתי לאבא,‬
‫במחשבה שאני יכול להציל את העולם.‬
‫אנחנו לא יכולים לחזור.‬
‫ולמרות הכל, אני ...‬
‫אני אסירת תודה לו.‬
‫זאת אומרת, בלעדיו מעולם לא היינו נפגשים.‬
‫אני חושבת שאתה האדם היחיד‬ ‫שבאמת יודע מי אני‬
‫ועדיין מחבב אותי.‬
‫אני צריכה להגיע לשדה התעופה‬ ‫ולהגיע הביתה לקלייר.‬
‫ביי, לות'ר.‬
‫-אליסון, חכי.‬ ‫-לות'ר, אני לא יכולה. הטיסה שלי.‬
‫אליסון הרגריבס,‬
‫רוצה לרקוד איתי?‬
‫אתה האדם הכי מתוק וחביב‬ ‫שאי פעם הכרתי.‬
‫אם זה לא היה ברור לגמרי,‬
‫תמיד השוויתי אליך כל גבר שפגשתי מעודי.‬
‫היינו צריכים לעשות את זה מזמן.‬
‫אני אידיוט.‬
‫לא אתה לא.‬
‫אתה יודע אם נעזוב עכשיו,‬ ‫אנחנו יכולים להספיק לטיסה.‬
‫אנחנו?‬
‫גלוריה, המטפלת יודעת שמספר חמש זומם משהו.‬
‫תשלחי את זה מיד להייזל וצ'ה-צ'ה.‬
‫מיד.‬ ‫-בסדר.‬
‫מיהם?‬
‫- משימה חדשה: ספקו הגנה להרולד ג'נקינס -‬
‫- לצ'ה-צ'ה:‬ ‫לחילוץ מיידי, חסלי את הייזל -‬
‫- להייזל:‬ ‫לחילוץ מיידי, חסל את צ'ה-צ'ה -‬
‫אתה יודע שזו לא הדרך‬ ‫שאנחנו עושים דברים כאן.‬
‫איפה גלוריה?‬
‫אני לא יודע.‬ ‫לא הצלחתי למצוא אותה בשום מקום.‬
‫אתה אכזבה גדולה בשבילי.‬
‫אתה לא יכול לשנות את מה שעתיד לבוא, חמש.‬
‫אני באמת‬
‫חושבת שזה כל כך מוזר‬
‫שאתה לא מסוגל לרדת מהפנטזיה הזו.‬
‫אתה פרגמטיסט ממדרגה ראשונה.‬
‫אתה שייך לכאן, איתנו.‬
‫הודות לך, אני לא שייך לשום מקום.‬
‫את הפכת אותי לרוצח.‬
‫תמיד היית רוצח.‬
‫אני פשוט כיוונתי אותך לשם.‬
‫אבא טעה שהוא שמר אותך‬ ‫נעולה כל השנים האלה.‬
‫הייתי צריך להגיד משהו.‬
‫כולנו היינו צריכים.‬
‫יש עוד משהו שצריך להיאמר, דייגו.‬
‫פוגו ואני.‬
‫אנחנו שיקרנו.‬
‫שיקרנו לכולכם.‬
‫אני הולך לשים את הדברים במייבש.‬
‫- ר.ה. -‬
‫- מספר שבע -‬
‫-...להיות בלתי מוגבלת, בלתי ניתנת לשליטה,‬ ‫ומסוכנת -‬
‫- חייב להישאר סודי -‬
‫- תרופות הרגעה כדי לשמור אותה במצב רדום -‬
‫מה החיפזון, חמש?‬
‫אנחנו רק מתחילים.‬
‫קלאוס.‬
‫אוי, אלוהים!‬
‫הצלחתי. זה פעל.‬
‫דייב!‬
‫האם זה באמת מה שאתה רוצה שייכתב‬ ‫בשורה האחרונה של הדוח שלך?‬
‫כשאגמור, פשוט אגמור, אני מניח.‬
‫אתה לא יכול להמשיך עם זה, חמש.‬ ‫שנינו יודעים שאפילו לך יש גבול.‬
‫הצלתי אותך מחיים של בדידות.‬
‫אתה חייב לי.‬
‫זה נכון שיש לי חוב.‬
‫אבל לא לך.‬
‫שיט.‬
‫היי, מה אתה עושה...‬
‫רגע. כולנו מתנו כשנלחמנו בזה בפעם הראשונה,‬
‫- יום רביעי. 08:15 -‬
‫- (...שוב פעם) -‬
‫זוכרים?‬ ‫-מפתיע, אבל יש משהו במה שהוא אומר.‬
‫מה יעזור לנו לנצח הפעם?‬
‫אלוהים.‬
‫חבר'ה, אני עדיין מסטול,‬ ‫או שגם אתם רואים אותו?‬
‫חמש, איפה היית?‬
‫אתה בסדר?‬
‫מי עשה את זה?‬
‫זה לא רלוונטי.‬
‫האפוקליפסה תתרחש בתוך שלושה ימים.‬
‫הסיכוי היחיד שיש לנו להציל את העולם‬ ‫הוא, טוב, אנחנו.‬
‫אקדמיית המטרייה.‬ ‫-כן, אבל ביחד איתי, כמובן.‬
‫אז אם לא תתחילו להתאפס על עצמכם‬
‫ותפסיקו להתעסק בשטויות, אין לנו סיכוי.‬
‫למי אכפת אם אבא פישל איתנו?‬
‫אנחנו ניתן לזה להיות מה שמגדיר אותנו?‬
‫לא.‬
‫וכדי שתהיה לנו הזדמנות להילחם ולזכות לראות‬ ‫את שבוע הבא, חזרתי עם קצה חוט.‬
‫אני יודע מי אחראי לאפוקליפסה.‬
‫זה מי שאנחנו צריכים לעצור.‬
‫- משימה חדשה: להגן על הרולד ג'נקינס -‬
‫הרולד ג'נקינס?‬ ‫-מי זה הרולד ג'נקינס לעזאזל?‬
‫תרגום כתוביות: זיו בן יעיש‬