EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Dina syskon har ätit upp sin gröt och påbörjat dagens träning.
Vill du inte göra dem sällskap, Nummer Sju?
Har nån en jobbig morgon?
Vet du vad som brukar muntra upp mig?
Att sjunga.
Nummer Sju!
Hej, Nummer Sju. Jag är nya nannyn, mrs Cornwallis.
Nummer Sju!
Bonjour. Jag är miss Stevenbacker, din nya nanny.
Nummer Sju!
Hej, Nummer Sju.
Jag heter Grace. Jag är din nya nanny.
Din far säger att du ogillar gröt, men frukosten gör oss stora och starka
och du måste kunna träna med de andra efter maten.
Låt mig hjälpa dig.
Ska vi prova igen?
Bäst du äter upp gröten innan den kallnar.
Vi är trygga här för stunden.
Vi kan inte stanna länge.
Vi måste packa.
Vanya?
Vi tvättar av dig.
Din familj, de kommer snart.
Ingen fara.
Oroa dig inte, vi är ett team.
Vi tar kampen till dem.
Varför skulle de komma efter mig?
Vanya.
Du dödade Allison.
Nej, jag...
Jag tappade kontrollen.
Allt hände så snabbt.
Jag vet.
Det är inte ditt fel. Du skyddade dig själv.
Så lär inte de se det.
Nej. Jag ska förklara för dem.
Jag måste bara ta mig dit och förklara det för dem.
De vill skada dig.
Jag är den enda på din sida, som förstår...
...hur speciell...
...du faktiskt är.
Jag visste det första gången vi sågs. Jag ser det nu när jag ser på dig.
Men de ser det inte.
Det har de aldrig gjort,
och kommer aldrig göra.
Säg det.
Jag kan inte.
Säg det för min skull.
Jag är speciell.
Säg det igen.
Jag är speciell.
Det var väl inte så svårt?
Kom igen! Skynda er!
-Jag tror inte hon andas. -Får vi inte in henne kommer hon dö.
Hennes struphuvud är skadat.
-En av er måste ge blod. -Jag!
-Jag gör det. -Det är omöjligt, käre pojke.
Ditt blod är mer kompatibelt med mitt.
Ingen fara. Jag gör det.
-Jag älskar nålar. -Herr Klaus,
ditt blod är, hur ska jag uttrycka det, för orent.
Undan. Bort. Jag gör det.
Stick honom.
Vad gör du?
Letar efter droger.
Gör det inte.
Jag är trött på att lyssna på dig.
-Försvinn. Bara försvinn, snälla. -Jag tycker om dig nykter.
-Nykterhet är överreklamerat. -Men se på dig.
Vad har det gjort för mig? Vad? Inget.
Jag kan inte prata med den jag älskar. Folk tar mig ändå inte på allvar.
Jag vill bli bortdomnad igen.
-Du är en kolossal mes. -Jaså?
Du!
Livet ska inte vara lätt.
Livet är svårt.
Saker händer. Bra människor dör.
Spelar du dödskortet igen? Du behöver nåt nytt, bror.
Jag pratade om Dave.
-Jag är trött på att se din självömkan. -Titta åt ett annat håll då.
Du är bättre än så.
Och Dave? Han visste det också.
Du har rätt.
Förlåt mig.
Tack och lov.
Lurad!
Du gjorde precis en Patrick Swayze!
Hur gjorde du det?
Det gjorde jag inte.
Du gjorde det.
Tror jag.
Jäveln som nästan dödade vår syster är där ute, med Vanya.
-Vi måste hämta henne. -Vanya är oviktig.
Det är din syster. Lite väl hjärtlöst, även för dig.
Jag säger inte att jag inte bryr mig, men om apokalypsen sker idag
dör hon tillsammans med sju miljarder av oss.
-Harold Jenkins är prioritet ett. -Jag håller med. Vi kör.
Räkna inte med mig.
Ta inte illa vid er,
men det är lite för mycket för mitt nya, nyktra jag.
-Du ska med. -Nej.
Vi är nog överens om att mina krafter
är rätt oanvändbara. Jag skulle bara sinka er.
-Klaus, res på dig. -Du kan inte tvinga mig.
Fast lite träning skadar ingen.
Visst...
Ut, sa jag!
Jag älskar dig!
Ryktet säger...
Allison!
Fan.
NUMMER SJU
OKONTROLLERBAR
BÖR HEMLIGHÅLLAS
Herregud.
SÄTT ATT BEGRÄNSA KRAFTEN
Vanya? Nu åker vi.
Jag kan förklara.
-Du har manipulerat mig hela tiden. -Det är inte sant.
-Jag försöker bara skydda dig. -Från vem?
Från din familj.
De försöker skada dig.
Allt står i dagboken.
Din far var rädd för dig.
Det var därför du fick pillren. Inte för att hjälpa dig.
Utan för att hindra dig.
Han litade inte på att du var stark nog att kontrollera dina krafter.
Jag har aldrig varit rädd för dig. Jag tog dig till mig.
Jag är den enda som nånsin accepterat dig för den du är.
Dina bröder och din syster lydde honom till punkt och pricka.
Vem är Harold Jenkins?
Han är...
...en sån som vi.
En ensam pojke.
Utstött, med en grym familj.
Allt han nånsin ville var att bli hörd, att bli älskad.
Allison hade rätt.
-Du är sjuk. -Jag försökte inte döda dig.
-Jag måste gå. -Vad har de gjort för dig?
Jag gav dig förstastolen.
Jag provspelade för den.
Tror du att förstastolen försvann på eget bevåg?
Vad gjorde du?
-Jag gjorde det för dig. -Lämna mig ifred.
Vanya, vi är i fara.
Din familj har sett vad du kan göra,
de vet vad du är kapabel till och är på väg.
-De kommer att lyssna. -Aldrig.
De vill att du ska känna dig liten. De är små jämfört med dig.
Jämfört med dem är du en gud.
Du var bara tvungen att se dem för vad de egentligen är.
Den gåvan gav jag dig.
Låt oss avsluta det vi påbörjade.
-Vanya, du behöver mig. -Jag behöver min familj.
Jag menade...
Jag menade inte att döda Allison.
Jag älskar henne.
Och jag älskar dem.
Din far hade rätt.
Du är inte stark nog.
Han visste det.
Och nu vet jag det.
-Du är svag. -Sluta.
-Du är patetisk! -Snälla, gör det inte.
-Se på dig själv. Du är ingenting. -Nej!
-Du är bara vanlig. -Sluta!
-Mindre än vanlig! -Sluta!
Du är inte speciell.
-Vanlig. Patetisk. Ingenting! -Sluta!
Nej.
Ge dig inte på mig.
Snälla.
Hej, Hazel. Jag väntade dig inte tillbaka så tidigt,
gissa vad jag köpte...
Njut av en gratis uppgradering på Rain and Quail B&B mitt emot
till priset av vårt högt skattade
Atrium frikort.
Om du söker Hazel, så kommer han inte. Han lämnade mig.
Säkert.
Det är inte vad jag väntade mig.
-Årets underdrift. -Vanya är inte här.
-Vi sticker innan polisen kommer. -Vänta lite.
Fem, vad gör du...
Oj.
Samma ögonfärg och pupillstorlek. Det här är ögat.
Ögat jag har burit med mig i åratal har...
...hittat hem.
-Hans död stoppar apokalypsen. -Toppen, nu drar vi.
Nej, vänta. Så lätt kan det inte vara.
Det här är lappen jag tog från Kommissionen.
Det står "Skydda Harold Jenkins". Alias Leonard Peabody.
Vem dödade honom? Vem gjorde det här?
Jag har en galen idé. Vi kan väl hitta Vanya och fråga vad som hände?
Om Vanya kom undan är hon kanske på väg till akademin.
-Kommer hon att överleva? -Ja.
Men hennes stämband blev skadade.
Det är ett mirakel att hennes halspulsåder höll.
Kommer hon att kunna prata?
För tidigt att säga.
Men tack vare dig och dina bröder
finns hon fortfarande hos oss.
Grace och jag kan ta över nu, herr Luther.
Gå och vila.
Du är den siste jag skulle lita på.
Jag går ingenstans.
Ingen Vanya.
-Hon är inte i nåt av rummen. -Inte där nere heller.
Jag drar.
-Vänta. -Vart ska du?
-Vanya, Hazel och Cha-Cha är kvar där ute. -Jag vet.
Jag ska hämta mina grejer, sen drar jag. Jag har oavslutade affärer med dem.
Sa pappa nåt om apokalypsen när du pratade med honom?
-Några ledtrådar till hur det hände? -Inga ledtrådar, men en bra rakning.
Men inga ledtrådar.
Nu när jag tänker på det sa han nåt om min potential
och hur jag bara skrapat på ytan av min...
-Hur kände han till apokalypsen? -Vet inte.
Ditt tidshoppande, hur visste du...
-...att du kunde göra det? -Det gjorde jag inte.
Det hade du vetat om du vore nykter.
Jag är nykter. Jag har varit nykter i nästan två dagar.
-Två dagar. -Det känns som 45 år.
Vem försöker du lura? Du har varit rastlös hela dagen.
Då kämpar vi väl båda mot beroendet.
-Jag är inte beroende. -Jo.
Du är beroende av drogen kallad apokalypsen.
-Du har fel. -Första tecknet. Förnekelse.
-Du och jag är inte likadana. -Jag har sett den där blicken
i ögat på såna som inte vet vilka de är
utan sin drog längre. Tro mig.
Du måste släppa taget.
I bildlig bemärkelse, men det där funkar.
En dag i taget.
Jag känner till den fridfulla mörka plats du är i.
Och jag vet hur ont det gör att vakna upp
och inte riktigt vara sig själv.
När jag vaknade,
var jag arg.
Arg att du var borta, att du gick vidare i livet.
Jag satt fast här ensam
med pappa i det här jäkla huset.
Men jag hade fel, jag försköt alla...
...inklusive personen jag älskar av hela mitt hjärta.
Allison, förlåt mig.
Förlåt att jag inte var där.
Jag tänker inte låta dig vakna ensam.
Tror du vi klarade det?
Tror du vi stoppade apokalypsen?
Vad vi ska göra nu?
Jag vet inte.
Jag är öppen för förslag.
Jag öppnar.
Hej, gamling.
Har du min syster?
Om inte, vill du ha en margarita?
Kom.
Tänker du döda mig?
Fan. Förlåt. Vanan sitter i.
Fast jag kan förstå varför du tror det.
Du attackerade vårt hem, försökte döda min familj,
-kidnappade min bror. -Jag kan inte förändra det.
Jag är inte den enda mördaren här. Du har ditt eget blodiga förflutna.
På tal om det,
jobbet du gjorde i Calhoun, legendariskt. Jag kan knappt tro
-att jag pratar med dig. -Varför är du här?
-Jag, du vet... -Diego, sluta!
Ställ dig upp!
Innan du dödar honom kanske du borde lyssna på honom.
Jag ska döda dig för det du gjorde Patch.
Eller inte. Se hur det går.
Kom igen!
Det där gör nog ont.
Min gräns går vid bitande.
Vad du än kom hit för att säga, säg det snabbt,
innan han vaknar.
Jag har lämnat Kommissionen och vill hjälpa till.
-Med vad? -Att stoppa apokalypsen.
Vad i all världen är så roligt?
Innan jag svarar, varför vill du hjälpa oss?
Låt oss säga att jag har investerat i munkar.
Ledsen att behöva säga det, men du är en dag sen.
Blotta faktumet att du är här innebär tveklöst
att apokalypsen är över.
Jaså? Hur vet du det?
Objektet är dött. Han hittades imorse.
Du var den sista gåtan i ekvationen.
Fan. På riktigt?
Om du inte är med åker Hellrider ingenstans.
Okej.
Nu då?
Jag vet faktiskt inte.
Jag har jagat det så länge utan att ha tänkt på dagen efter.
-Jag vet inte. Du då? -Jag är klar med galenskaperna.
Dags att börja om. Du borde göra detsamma.
Lättare sagt än gjort.
Det behöver inte vara svårt.
Se det så här, om du aldrig rest i tiden och aldrig hade träffat Hanteraren,
vad hade hänt då?
Jag hade växt upp till ett emotionellt hämmat mansbarn som alla andra här.
Då så.
Nu kan du växa upp.
Lycka till.
Hazel.
-En sak innan du går. -Kör.
Vem av er torpedmän sköt inspektör Patch?
Torpedkvinnan.
Vad synd.
Den pistolen hade rentvått min bror.
Nåväl...
...det här är din turdag.
Ta dem båda.
Jag är klar med det här livet.
Du har tre röstmeddelanden.
Första meddelandet.
Vanya, det är mrs Kowalski. Mr Puddles är borta igen.
Om du ser honom, ring mig. Tack.
Nästa meddelande.
Det är Peter från Icarusteatern.
Vi har lämnat konsertbiljetterna du bad om
i biljettluckan. De kan hämtas när som.
Nästa meddelande.
Hej, Vanya, det är jag.
Jag ville bara...
Allt har blivit så rörigt.
Allt jag ville var att vara en bra syster.
Det misslyckades jag med.
Du måste ringa mig.
Jag älskar dig.
Förlåt mig.
Allison.
Jag är här.
Nej, försök inte prata. Det orsakar större skada.
Allison, förlåt att jag inte var där.
Ingen fara.
Okej, lugn. Vänta.
Här.
Vanya.
Vi vet inte var hon är.
Krafter.
Jag förstår inte.
Jag gör.
Det är dags för er fars sista hemlighet att avslöjas.
Fan.
Bra, du är vaken.
Redo för en drink?
-Var är han? -Jag lät honom gå.
Va?
Nu när apokalypsen är över är det dags att sluta slåss.
Han dödade inte Patch. Det var Cha-Cha.
Och?
De var båda där.
Den här halvan av duon gav mig båda deras pistoler.
Vilket rentvår dig då ballistiken matchar brottsplatsen.
Hazel kom hit i jakt på ett avslut.
Han ville börja om. Han råkade ha i sin ägo
det enda som skulle kunna gagna vår familj.
-Dags att gå vidare. -Inte en chans.
Gör som du vill.
Jag undrar.
Din flickvän Patch.
Vad gillade du hos henne?
En massa saker.
Söt rumpa. Fina ben.
Nåt mindre ytligt än så?
Hon trodde på människor.
Oavsett hur mycket skit och smuts hon såg på gatorna.
Hon såg det goda inombords.
Nåja.
Hon blir säkert stolt över att du dödar Hazel och Cha-Cha till hennes ära.
Hallå?
Vanya.
-Är Allison... -Hon överlevde.
Tack, gode Gud.
Vad hände?
Vi började gräla.
Det gick för långt.
Jag ville inte skada henne.
-Snälla, du måste tro mig. -Det gör jag.
Det var en olycka.
Jag var arg och...
...det bara hände.
-Får jag träffa henne? -Hon vilar nu.
Kanske senare.
Går det bra om jag väntar här?
Självklart.
Det är ditt hem.
Förlåt mig.
Jag menade det inte.
Jag ser det, Vanya.
Du gör mig illa.
Förlåt mig, Vanya.
Sluta.
Snälla, sluta.
Förlåt mig.
Nej.
Nej!
Hörni!
Öppna...
Du låste in vår syster för att du tror att hon har krafter.
Jag vet att hon har det. Pogo sa det.
-Han har alltid vetat, pappa också. -Varför dolde de det?
-Kände alla till det här stället? -Han dolde så mycket från oss.
Han dolde det för att han var rädd... för henne.
-Det är löjligt. -Är det?
Pappa ljög om allt, varför är det här långsökt?
Om du har rätt kanske hon dödade Peabody.
-Och skar av Allisons hals. -Nej.
Backa bandet. Det är Vanya vi pratar om.
Vår syster.
Hon som alltid grät när vi klev på myror som barn.
Jag vet. Det är svårt att acceptera.
Det är inte svårt, det är omöjligt!
-Hon kan inte hållas inlåst utan bevis. -Hur mycket bevis behövs?
-Vi kan väl öppna dörren och fråga? -Nej, hon ska ingenstans.
Nej, även om du har rätt
så kan vi inte hjälpa henne om hon är inlåst i en bur.
Man vet inte, hon kanske har det kämpigt
med den nya kraften. Det måste vara läskigt,
skrämmande, att upptäcka att man kan göra saker man aldrig hade trott.
Om hälften av det Pogo sa är sant, är hon inte bara en fara för oss...
Vad gör du här? Du borde ligga till sängs.
SLÄPP UT HENNE
Jag kan inte.
Hon skadade dig.
MITT FEL
Tyvärr, hon stannar där hon är.
Tills vi vet vad det handlar om.
Hon stannar där hon är.
Kom.
Kom, du måste vila.
Förlåt mig!
Kom så går vi.
Nej!
Förlåt mig!
Agnes!
Jag sa att du skulle se din flickvän dö.
Okej, Cha-Cha.
Släpp henne.
-Du kan döda mig hur du vill. -Det tänker jag göra.
-Efter att du sett henne dö. -Nej!
Snälla, sluta.
Lämna honom ifred!
Hazel.
Hazel!
Gör honom inte illa. Sluta.
Hazel!
Cha-Cha!
Snälla, släpp henne!
-Tittar du? -Nej!
Nej!
Vad i helvete?
Nå...
Ni två idioter har verkligen ställt till det.
Allison, snälla.
Jag var tvungen.
Allison.
Hej.
Det är väl skönt att vara tillbaka,
bland dina vänner.
Det är okej, du får säga det.
Vi var alltid ett omaka par.
Det här är inte lätt för mig, Delores.
Jag har älskat varje minut jag tillbringat med dig.
Alla 23 och en halv miljoner minuter.
En livstid.
Se på oss nu.
Vi får en livstid till.
Ja.
Du har rätt,
jag måste växa upp.
Jag kommer aldrig glömma dig.
-Ursäkta mig? -Ja?
Kan du ge den dockan nya kläder?
Hon gillar paljetter.
De är rädda för oss än.
Efter alla dessa år.
Rädda för vår kraft.
-Du är inte verklig. -Vi dödade Leonard.
För att han ljög för oss.
Inte om allt.
Vad pratar du om?
Du vet.
Du har alltid vetat.
Våra bröder och syster.
De är som pappa,
de vill hålla oss nere,
tysta oss.
Isolera oss från gruppen, aldrig i rampljuset,
aldrig få all uppmärksamhet.
Det tar aldrig slut.
Inte förrän vi agerar.
Men de är vår familj.
Nu räds de dig. De lär hålla dig inlåst för evigt.
Nej.
Minns du hur det var?
Att stirra på de grå väggarna timme efter timme,
dag efter dag, medan de lekte tillsammans?
Vill du leva så här i resten av våra liv?
Nej.
Jag kan inte andas här inne.
Gör något åt det.
Anamma den vi är.
Den vi alltid har varit.
Herregud.
Undertexter: Victoria Heaps