EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Den 1. april 2019
ble jorda ødelagt av en katastrofal hendelse.
Milliarder ble utslettet på bare noen minutter.
Ironisk nok var de seks som overlevde apokalypsen
søsknene som satte den i gang.
Hold dere fast! Dette kan bli stygt!
-Det var... -Forfriskende.
Hvor er Fem?
Fem! Diego! Allison!
Hvor er alle sammen?
De er borte.
De er borte, som en fjert i vinden.
Puff.
Nå er det bare oss to igjen. Flott.
Hvor i helvete er vi?
Er hatt på moten igjen?
Spørsmålet er vel heller: "Når er vi?"
Unnskyld meg. Beklager forstyrrelsen.
Kan du si meg hvilket år eller hvilken dag dette er?
Så frekt.
Klaus! Kom hit.
Ja?
-Se. -Ja.
Min type, men må se ham
-fra skuldrene og ned. -Datoen.
Å ja.
11. februar 1960.
1960.
-Pokker. -Pokker.
BARE FOR HVITE
Pokker!
Diego!
Fem?
Allison!
-Allison! -Allison!
-Allis... -Allison!
Hjelp! Noen må hjelpe meg!
Nei! Noen må hjelpe meg!
...og flammens glød kan lyse opp verden.
Mine medborgere,
spør ikke hva landet ditt kan gjøre for deg,
men hva du kan gjøre for landet ditt.
Å nei!
Fy fabian.
Luther! Diego!
"Sovjet angriper USA?"
JFK ERKLÆRER KRIG MOT KOMMUNISTENE
Det kan ikke stemme.
Vi får deg vekk herfra. Bare hold hodet lavt.
Lege!
Ned, gutt!
Hva i helvete har vi gjort?
Hei!
Jeg hørte rykter om at jeg blåste dere av banen.
Fem! Din sjuke jævel! Hvor i helvete har du vært?
-Vil du leve, blir du med meg. -Hazel. Hva faen er det som skjer?
Ingen tid til å forklare. Det er atomvåpen, gamlefar.
-Hva med familien min? -Du kan ikke redde dem om du er død.
Ok... Hva i helvete var det?
Jordens undergang. 25. november 1963.
63...
Jeg er ingen historieekspert, men jeg husker ingen atomutryddelse.
-Du sier ikke det. -Hva med familien?
Døde, som alle andre.
-Hvor er du nå? -Dallas. I den samme gata.
Ti dager før.
Med massevis av tid til å gjøre alt om igjen og redde dem.
-Hvor begynner vi? -Du må klare det selv.
-Jeg oppfyller bare mitt løfte til Agnes. -Er hun...?
-Død? -Ja.
Kreft.
Det gikk fort.
Vi fikk 20 fine år sammen. Ingenting kan vel vare evig.
Jeg kondolerer, Hazel.
Hva med Kommisjonen?
De drittsekkene forlot jeg. Dem skylder jeg ingenting.
Hvem i helvete er de der, da?
Pokker. Løp!
Hvor mange ganger sa jeg "skuddsikre kofferter"?
MEIERIPRODUKTER
MORTYS FRAKTSELSKAP
MORTIMER GUSSMAN TANNLEGE
Hva vil du?
Hei, jeg selger leksikon til inntekt for ungdomsgruppa mi. Vil du...
-Hvordan klarte du det? -Ingen tid til forklaring.
-Er du fra Pentagon? -Overhodet ikke.
CIA? FBI? KGB?
Er den nykokt?
Hva i...
-Er den colombiansk? -Det er min egen blanding.
MERKELIGE LYS BESØK FRA ROMMET?
PILOTER SÅ "FLYGENDE TALLERKEN"
Har du hørt om Area 51? Roswell?
Fy søren!
Jeg visste vi ikke var alene. Eleanor trodde jeg var fjern, men det er sant?
-UFO-er, kornsirkler... -Sannheten er der ute.
Nei, sannheten...
er her, rett foran oss.
Si meg...
Hvorfor bruker de alltid analsonde?
-Kom nærmere, så steker jeg hjernen din. -Han trenger litt rom.
-Jeg står her. -Du bygde innretningene på taket?
Ja, det gjorde jeg.
Jeg har sporet uregelmessigheter i atmosfæren.
-Bare venta. -Venta på hva da?
På deg.
På dere alle.
Alt startet i 1960,
det året Sivertone Omega ble lansert.
Jeg skulle selge noe, da noe veldig merkelig hendte.
Silvertone Omega er en av bestselgerne våre.
Den har ekte ColorVision.
Hvem skulle visst at Lucy hadde rødt hår?
Kan dere gi meg et øyeblikk?
Diego!
De siste tre årene har jeg vært vitne til fem kraftbølger i smuget bak her.
Det er det samme hver gang.
Skarpt, blått lys. Så dukker noe opp.
-Fikk du sett dem? -Ja, den første.
Den store, følsomme.
-Følsomme? -Ja. Gråt mye.
Kom tilbake til smuget, satt der i timevis og ropte på en kvinne.
Allison.
-Luther. -Han var ikke den eneste.
De andre kom av og til tilbake og lette etter hverandre.
-Så slutta de. -Familien min er i live.
Fy søren.
De må ha strandet her på grunn av meg. Hør her.
-Jeg heter Elliott. -Samme kan det være.
Jeg har ti dager på å finne dem og redde verden.
Nå trenger jeg din hjelp.
Du trenger... min...
Jeg har alltid ment at dette politibildet likner den fjerde som ankom.
Diego.
-Er det til hjelp, altså? -Du aner ikke.
Ja!
Håndverksverkstedet finner sted fra kl. 13 til 15 i fellesområdet.
Medisinen deles ut før det begynner.
Takk for at du delte det med gruppa. Frykt er noe alle kan kjenne seg igjen i.
Hvem andre vil dele noe?
Noen? Hvem er neste ut?
Du har vært veldig stille så langt i dag, Diego.
Jeg tar bare inn alt. Lar all helbredelsen skylle inn over meg.
I forrige uke nevnte du faren din, at barndommen føltes som et eksperiment.
Det var et eksperiment.
-Eller føltes det sånn? -Nei, det var bokstavelig talt det.
Vi graver dypere.
Du sier at faren din er en skurk.
-Ja, for faen. -Du spilte helt for å gjøre ham sint.
-Jeg er en voksen mann... -Som fortsatt er
i opposisjon til sin far. Sin døde far. Det er vel ingen definisjon, Diego?
Si det til Luke Skywalker, du.
-Du forstår ikke den utmerkede referansen. -Humor er bra, men sannheten er bedre.
Hvem er den virkelige Diego?
Jeg vet ikke. Jeg har vel aldri visst det.
Men jeg er klar.
Jeg er klar for å finne det ut.
Takk, Diego.
Ok. Stilletid frem til lunsj.
La meg se.
-Du er full av piss. -Var tårene for mye?
-Han gjennomskua det. -Nei, det kjøpte han.
-Vedder tre desserter på at du tar feil. -Avtale.
-Dr. Moncton. Har du et øyeblikk? -Ja. Hva er det?
Jeg har vel blitt mye bedre i det siste?
Ja, du er roligere, mindre kamplysten. Godt å se deg åpne deg i gruppa.
Når kommer jeg ut herfra?
Tilsynsrådet revurderer saken din om 90 dager.
-Jeg kan ikke vente så lenge. -Ta én dag av gangen, ok?
Du forstår ikke. Om én uke dreper de presidenten.
Jeg trodde at vi var ferdige med dette.
-Vet du hva heltekompleks er? -Ja, noe for de som tror
-de er helter... -Fantasien om president Kennedy
-fikk deg dømt. -De skal drepe ham.
Skyte ham i hodet, her i Dallas.
-Skjønner du? -Slipp meg!
-Det går fint! -Slipp!
Beklager. Det går fint.
Det går fint.
-Herregud, så teit. Jeg klarer ikke. -For deg, kanskje.
Dette muntrer deg opp.
-Bacon. -Smuglet ut av kantina. Vil du ha?
Nei.
For å være ærlig, så sparte jeg det til rømningen din.
-Hva snakker du om? -Bare sier det.
Hva du enn pønsker på, så er jeg rådsnar.
Selv om jeg gjorde det, og det gjør jeg ikke,
hadde du vært den siste jeg tok med meg.
På grunn av geleen? Du kan få dem tilbake.
Nei, ikke på grunn av...
Jeg er en ensom ulv. Jeg har ingen flokk.
Perfekt. For jeg er litt av en ensom ulv selv.
Du har besøk, Hargreeves.
-Hvem? -Jeg er ikke sekretæren din.
Kanskje pappa endelig skal si: "Glad i deg."
Drit og dra.
-Fem. -Hei, Diego.
-Du kler hvitt. -Det var på tide at du kom.
-Hvordan visste du at jeg kom? -Du gjør sånt.
-Hvor er de andre? -Er de ikke sammen med deg?
Vi skal finne dem.
-Hvor lenge har du vært her? -I 75 dager.
Jeg landa i smuget bak Commerce og Knox.
-Du... -Jeg kom i morges.
Hvordan fant du meg?
Side 16.
"Forstyrret mann med flere kniver arrestert utenfor 1026 N. Beckley."
Lee Harvey Oswalds hus.
-Vil du forklare? -La oss bare si
at politiet i Dallas ikke akkurat støtta forsøket mitt
på å stoppe drapet på John F. Kennedy.
-Fordi det ikke har skjedd. -Det skal ikke skje.
Ikke når jeg er her. Jeg har filt ned gitteret på rommet mitt.
Om én eller to dager er jeg ute. Da stopper jeg Oswald og redder presidenten.
Vil du være med? Bare si det.
Hør nøye etter, din bablende tulling.
-Du skal ikke gjøre noe. -Hvorfor ikke?
-Vi må stoppe apokalypsen. -Sier du det.
-Men den skjer ikke før om 60 år. -Ikke den apokalypsen.
Denne er ny. Den fulgte etter oss.
Jeg har sett den. Atomkrig, Diego. Om ti dager.
Og så sperra de meg inne, liksom. Greit, jeg skal spille med.
-Hva forårsaker den? -Jeg vet ikke.
Kanskje en gærning med et heltekompleks
prøver å redde presidenten og ødelegger alt.
Sier du at det funka? Redda jeg presidenten?
Jeg visste jeg kunne klare det.
Ok. Jeg skal hjelpe deg.
-Takk Gud. -Etter jeg har redda Kennedy.
Så drar vi noen tiår tilbake og skjærer over Hitlers strupe med smørkniv.
Derfor har du ingen venner.
Vet du hva? Vakt! Broren min planlegger å rømme.
Han har filt ned gitteret.
-Drittsekk! -Greit, rasshøl.
-Dette er til ditt eget beste. -Nei! Fem!
Broren min er veldig syk. Jeg ber til Gud om at han får hjelpen han trenger.
Vær så snill! Ikke nåla! Nei!
Jeg kommer tilbake og henter deg, ok? Bare...
Natta, da.
Hei! Jeg er tilbake.
Beklager at jeg var borte så lenge. Hadde du og Vanya det gøy i dag, Harlan?
Det hadde vi.
Vi dro for å besøke hestene, og så leste vi Verdens største fersken.
-Noen episoder? -Nei, frue.
-Hva med deg? Hvordan har du det? -Jeg får færre hodepiner.
Fortsatt ingen minner.
Da må vi bare komme i gang med å lage nye minner til deg.
-Jeg tok nesten jævelen, Vanya. -Pass på språket rundt Harlan, Carl.
Tuller du, vennen? Om gutten sier "jævel", kjøper jeg luftpistol til ham.
Om han sier noe som helst, skal alle få en Cadillac.
Det folk ikke skjønner med salg, er at det krever tæl.
De tror at du bare møter opp og smiler bredt, så er det gjort.
-Tror folk det, Carl? -Ja, de gjør det.
Men de forstår ikke kunsten og vitenskapen bak.
Det krever ferdigheter å lukke salget.
-Det er salget, ja. -Ja, salget!
Har noen ringt ennå?
Jeg rykket inn en ny savnetmelding om deg i avisen. Noen må jo lete etter deg.
-Kanskje jeg er en sånn ingen savner. -Det tviler jeg sterkt på.
Vi hadde savna deg allerede.
Vel...
-Hvor tror du at du skal? -På kontoret.
Jeg sa jo at jeg nesten tok dem.
-Bare ikke helt ennå. -Når kommer du hjem?
Vet ikke. Det kommer an på hvor hardt jeg må jobbe for å gi dere dette flotte livet.
Vær stille når du kommer. Du må ikke vekke gutten.
Vi ses i morgen.
-God natt, Vanya. -God natt, Carl.
God natt, Harlan.
Hva nå?
Husker du da jeg sa at motoren var overopphetet?
-Å være smart gjør deg ikke interessant. -Ikke skjegget ditt heller.
Det hadde hjulpet om jeg visste hvor vi skulle, Mysterio.
-Tilbake til Dallas. -Så langt? Hvor lenge da?
-Det har du ikke noe med. -Virkelig?
Tror du at jeg bare følger etter deg i tre år til?
Ja, du er jo spøkelseskjerringa mi. Husker du ikke det?
Nei. Vi må tilbake. De trenger deg i San Francisco.
De var så klengete.
-Føltes som huden brant. -Ok! Jeg trenger oss i San Francisco.
Jeg må fullføre noe der.
Hva skal du gjøre? Ta på deg spøkelsesdrakten, ta spøkelsestelefoner
-og gjøre forretninger? -Glem det.
Nei, kom tilbake. Vi har noe uoppgjort. Du har ikke engang en kropp uten meg.
Du trenger meg.
Ingen trenger tullet ditt, Klaus. Det er derfor du alltid er alene.
-Spis dritt, din drittspiser! -Kom deg av meg!
Har du dusja?
Nei!
Har du gått deg bort?
Jeg er tørst, faktisk.
Excusez-moi, garçon.
Ja?
Aner du når den neste bussen til Dallas kommer?
Det gjør jeg.
-Og? -På slaget klokka tre.
I morgen.
Da har jeg mye mer tid til å bli kjent med... Ok.
Hei, snobbegutt.
-Mener du meg? -Ja, deg.
Vil du spille litt poker mens du venter?
Det ville vært meg en sann glede.
Skal du holde på å kle av meg med øynene, blir jeg forkjøla til slutt.
Pass munnen din. Det kommer bare tull fra deg.
Er noe morsomt?
Nei, jeg tenkte bare på en liten sang jeg jobber med.
"Det var en kar som het Buck i fra Dallas
-som hadde en miniatyrfallos..." -Hør her.
Om du er så kjepphøy, hva sier du til å høyne innsatsen?
-Alle pengene mine er i potten. -Sleng inn det femi gullsmykket, da.
Clyde kan smelte det om og lage beltespenne til meg.
Det hadde blitt litt av en beltespenne.
Han bløffer, forresten. Han har ingenting.
Jeg legger på det femi smykket mot nøklene til pickupen din.
Med mindre du bløffer.
Avtale.
Få se.
Fullt hus.
Konger og sjuere.
Vel, det...
Det var da ikke ingenting.
Rett skal være rett. Du vinner. Og jeg må dra.
-Du er langfingret. -Og vilt irritabel tarm.
Det er et mirakel at jeg sitter...
Greit.
Gi meg de jævla nøklene mine.
Showtime, Ben.
Hva i helvete?
Nei, det går fint.
Er du så uavhengig, kan du kjempe dine egne kamper.
Du tar selvrealiseringen nå, liksom?
-Dette elsker du vel. -Hater det ikke.
Pokker, hvilken er det?
Kom tilbake, din lille dritt!
Det er bilen min!
Pokker.
Gi meg bilen min, ditt rasshøl!
Din jævla kødd!
Pokker!
Leste du avisa i dag?
Side én.
Avsnitt fem, andre linje.
"Om Southern Justice Coordinating Comitees trussel om å demonstrere
under president Kennedys besøk til Dallas,
sier presserådgiveren i Det hvite hus, Pierre Salinger, at..."
-Hva sa du? -Vi kom i avisen, vennen!
Her er det beste. Det vil du elske.
Jeg siterer: "Som presidenten sa tidligere i år,
-er enhver manns rettigheter svekket..." -når rettigheten til én mann...
eller kvinne... er truet."
Jeg kjøpte de tre siste eksemplarene i morges på Coleman's.
-Jeg er Dallas' heldigste mann. -Sier du det?
Jeg sier det, ja.
Og du er den vakreste jeg noen gang har sett.
Og det beste ved livet mitt.
Hva?
Jeg vil ikke at du skal få forhåpninger om Kennedy.
Endringene kommer. Jeg føler det på meg.
Apropos...
En tidlig bryllupsdagsgave til min vakre kone.
Jeg lovte deg stjernene, men...
Månen.
Du stirrer opp på den hver kveld.
Nå kan du se den når du vil.
Kom igjen! Du kan ta ham!
-Ta ham! -Ja!
Kom igjen!
Kom igjen, din jævel!
Kom igjen!
Hva gjør du? Drit og dra!
-Kom igjen, mann. -Uflaks!
Hent bilen.
Bra jobba.
Greit.
Ro dere ned, alle sammen. Ro dere ned. Takk.
Hør her.
Jeg anerkjenner at alle er opptatt av dette.
Sannheten er at vi kan krangle i hele kveld.
Men vi må handle.
-Og nå er tiden inne. -Hvor skal vi gjøre det?
På Stadtler's på Commerce. Hør her.
Begynner vi å demonstrere søndag, fem dager før presidentbesøket,
bør vi havne i nasjonale mediers søkelys.
-Men vi må få riktig type oppmerksomhet. -Jeg er enig.
Det er ikke rom for feil her.
Det er ikke rom for bilder på TV
av vold, aggressjon eller ringeakt.
Uansett hva de gjør med oss, har vi én regel:
Vi er verdige og ærbødige til enhver tid.
Dette kan ikke komme ut av dette rommet før planene våre er klare.
Hva skal jeg gjøre?
-Jeg tar meg av det. -Vent, Allison.
Unnskyld, vi klipper bare damer her.
Svarte kvinner.
Da er det pussig at mannen din er der.
Mr. Mason. Kan jeg hjelpe deg?
Kan du si meg hva du gjør her etter stengetid?
Dette er min kones arbeidsplass,
og noen kvelder bruker vi det til samlingssted.
Samling? For hva da?
Hva har du med det å gjøre?
Jeg eier bygget over gata, og noen andre i nærheten.
Jeg liker det stille i gata mi.
Men du eier ikke dette bygget, da?
Ikke ennå.
Da må jeg be deg forlate eiendommen.
Ha en fin kveld.
Slo du igjen døra på foten min med vilje, gutt?
Det er overfall.
Hun leker ikke butikk.
Ikke ypp med henne. Pokker.
-Jeg håper det føltes bra. -Du har ingen anelse.
-Det var den verdigheten og ærbødigheten. -Han begynte.
Dere kan gå videre nå.
Jeg får ikke sove. Er det noe kake igjen?
Sissy...
Røyker du?
Vil du ha én?
Mamma hadde dødd på nytt om hun så meg akkurat nå.
Jeg hadde aldri trodd at du hadde en så opprørsk side.
Menn har sider. Kvinner har hemmeligheter.
Hva er dine hemmeligheter?
Jeg har en fluktplan.
Hva?
Det står en kaffekanne
gjemt under kjøkkenvasken.
Hver penny jeg sparer, som Carl ikke vet om, havner der.
Hvorfor?
Sånn at jeg får puste.
Carl er en fin mann, en god mann, men...
gode menn stikker også.
Eller dør.
Før eller senere må alle kvinner forsørge seg selv.
-Hvordan møttes dere? -På grunn av en løgn.
Søstera mi sa at hun skulle treffe en gutt, men han var til meg.
Jeg var for sjenert for mitt eget beste. Carl er velmenende,
jobber hardt og er glad i sønnen sin. Jeg hadde teite drømmer på den tida.
Hva ville du bli?
Ekspeditrise på Neiman Marcus.
Virkelig?
Pappa tok oss med dit én gang i året for å kjøpe parfyme til jul.
Det var magisk.
Musikken, kjolene og duftene.
Damene bak diskene så ut som levende dukker. Det gjør de ennå.
Kan du tenke deg å være så elegant?
Du...
Du har massevis av eleganse.
Litt sen melkelevering, eller?
-Pokker. -Hargreeves.
-Hva gjør du her ute? -Jeg går i søvne.
Liker du å bable, din luring? Det blir vanskelig når jeg knuser kjeven din.
Lila?
Ikke bare du vil ut, ulvemann!
Pass på skulderen min.
Hvordan kom du deg ut?
Løp!
-Hvem er de der? -Aner ikke.
-Hvorfor stopper du? -Vi trenger en avledning.
Følg meg.
VEDLIKEHOLD
-Hvilken vei? -Høyre.
-Hvorfor høyre? -Hvorfor ikke?
Ok.
Gudskjelov at du er her. Tre menn angrep oss.
Opp med hendene, nå!
-Du forstår ikke. Vi er ikke skurkene. -Klapp igjen. Bli liggende.
-Hvor lærte du å slåss sånn? -Av mora mi.
Kom igjen.
Ikke skyt!
TRAPPER
Hei, Luther.
-Hei, Autumn. Hvordan går butikken? -Venter fortsatt på de som tipser stort.
Hvem er idioten som plager Mr. Ruby?
Aner ikke, men han har helt i seg vodka gimlets som om de går tomme for lime.
-Har du trøbbel med ham? -Ikke ennå.
-Vi burde gjøre forretninger. -Det nærmer seg.
-Du kan få en god pris på dusjhoder. -Mer?
Går det bra her?
-Jeg er mer bekymra for guttungen. -Hvem?
Ved scenen. Jeg sa at vi ikke tillater mindreårige å være her.
Å ja? Hva sa han da?
Han spurte når jeg slutta på jobb.
Hun er for ung for deg.
-Hyggelig å se deg også, Luther. -Hva vil du?
Slutt å vakle rundt som en ambiøs stripper. Sett deg.
Hvor lenge har du vært her?
-I ett år, takket være deg. -Beklager. Det kan ikke ha vært lett.
-Jeg trodde at alle var døde. -Ikke få meg til å trygle!
-Bare gi deg. -Jeg må gå.
Vent, Luther. Jeg skjønner, ok?
Jeg vet hvordan det er å være tidsfange.
Du tror at dette blir resten av livet ditt.
På flukt,
uten at du vet om du noen gang får se dem du er glad i.
Du er i en ukjent verden.
Men du er ikke alene, Luther.
Vi må finne de andre, for jorda går under om ti dager.
Jeg aner ikke hvordan jeg skal få stoppa det.
Det driter jeg i.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen