PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
HOSTINEC LONELY LODGER OSHKOSH, WISCONSIN, 1982
- Promiňte. - Bože, tys mě ale vylekal.
Jestli chceš sušenky, ty podáváme až ve tři.
Nemůžu se dočkat.
Nevíte, kde má schůzi Středozápadní společenství sojového bobu?
Jistě. Je to v salonku Muskalunga.
Hledáš maminku? Je tu na konferenci?
Dáte mi drobný?
Jistě, jen se podívám, co u sebe mám.
Jen niklák a pár deseticentů.
Ty… teda…
máš štěstí, panáčku.
Říká se, že největší štěstí je umřít ve správnou dobu.
No tak!
Pitomej oříškovej karamelák!
Posranej karamelák!
POŽÁRNICKÁ SEKERA
STŘEDOZÁPADNÍ SPOLEČENSTVÍ SOJOVÉHO BOBU
Přejděme k bodu 17, prosím.
- Ty… - Co ten tu…
Volejte ochranku!
Ne!
Bože…
Co to děláš?
Ne!
Poslala tě ona, že ano?
Záleží teď na tom?
Dám ti dvakrát tolik co ona. Třikrát!
Pro peníze to nedělám.
Slez ze mě!
Ten výdejní automat si zaplatíš, panáčku!
Jo? Nechci vám ublížit, jasný?
Ublížit mi? Já se tě nebojím, ty usmrkanče.
Sakra.
Určitě se můžeme domluvit na něčem,
co prospěje oběma stranám.
Něco za něco?
Co ty na to?
Proč ne?
Tady máš něco.
Tady máš za.
- Ne, prosím tě! - A tady máš druhý něco.
Ne!
Nerad tě zklamu, Beníku,
ale do tohodle těla se nedostaneš.
- Ani náhodou. - No, nakonec budeš muset usnout.
Tohle nic není.
Jednou v Riu
jsem byl vzhůru osm dní v kuse.
Bez pomoci drog?
Hele, jde o to, že tě nenechám vyhrát.
Bože, ten tvůj ksicht nesnáším.
Já tě nesnáším celýho.
Dej prostě…
To nic. Spinkej.
Hergot, Bene! Kristepane!
Dal bys mi už pokoj? Je toho teď na mě moc.
- Na tebe je toho pořád moc. - Bene!
Láska mýho života umře a já tomu nezabráním.
Zkusil jsem všechny klasický triky cestovatelů v čase.
Řekl jsem mu, že ho miluju.
Řekl jsem mu jeho budoucnost.
A povedlo se ti ho akorát tak vyděsit.
Bože, tohle mě štve.
Že nemůžu nic dělat.
Klausi, jak se teď cítíš ty, tak se já cítím každej den.
Neustále jen koukám, jak děláš pořád ty stejný chyby znova a znova a znova.
Vítej v bezmoci.
Bože, to musí bejt hrozný.
Promiň.
- Vynahradíš mi to? - Ne!
- No tak! - Do mě nesmíš.
- Jen na pár minut. - Proč? Co je tak důležitý?
Jill.
Chci si s ní promluvit.
Jill…
Jo, to je ta…
Maročanka, co kulhá?
- Že jo? - Jako fakt?
To už jsme probrali.
Tak málo tě poslouchám.
- Klausi. - No tak dobře.
Jo.
Ale počkej!
Musíme si domluvit pravidla.
Dovolíš?
Díky.
Chceš pivo, Carle?
Ne, madam.
Zavezu Harlana k doktorovi. Bylo by fajn, kdyby ses přidala.
To bych ráda.
Pak si můžeme zajít třeba do parku.
Já bych vlastně potřeboval, aby mě Vanya odvezla ke Garveymu.
Prej mi může dohodit novýho klienta.
Až skončíme, hodí mě domů.
Harlan je rád, když tam Vanya je.
Uklidňuje ho.
Jedeš s námi.
Řekl jsem, že ji potřebuju já.
To nevadí.
Pojedu s Carlem.
Tak jo.
Pojď, broučku.
Brzo budeme zpátky.
Nevidělas mou zelenou kravatu?
- Kam se chystáš? - Zrovna mi volal Miles.
Ozvali se mu lidi od Roberta Kennedyho z ministerstva spravedlnosti.
Chtějí si popovídat.
Všimli si našeho protestu.
Zlato, to je úžasný.
Ale já doufala, že bychom…
Miles chce dohodnout společnou strategii.
Věřila bys tomu?
Všechna ta dřina se konečně vyplácí.
Mám velikou radost, zlato.
Půjdeš taky?
Ne, jdi sám. Mně…
není moc dobře.
No…
já se brzo vrátím.
A přinesu polévku.
Hele, Rayi?
Miluju tě.
Nuže?
A.J.!
Vypadá to, že začínáš dorůstat do těch svých šortek.
Co tak mlčíš?
Já čekala, že po masakru budeš nabuzený.
To věčný zabíjení…
Já s tím končím.
Cože?
A to mám brát vážně?
Co jsem dnes udělal, bylo pro rodinu.
- Pro záchranu světa. - Ale prosím tě.
Ty řeči o vrahovi se zlatým srdcem si nech.
Tumáš. Jak jsme se dohodli.
Vezme tě i se sourozenci zpět do roku 2019.
Máš 90 minut.
O časovým limitu jsi nemluvila.
Vlastně máš 89 minut a 30 vteřin.
- Radši si pospěš. - To je přece nemožný.
Sourozence mám všude po městě.
Nic není nemožné. Tos dnes dokázal zabitím představenstva.
- Potřebuju víc času. - Lidi by se začali vyptávat.
Čím dřív se vrátíš a zmizíš z téhle doby,
tím líp pro nás oba.
Takže tik tak.
Nemůžu uvěřit, že Elliot umřel.
Byl to dobrej chlap.
- Tohle si nezasloužil. - To ne.
Asi byl moc blízko pravdě.
Vypadá to na federály.
Cože? Přeskočilo ti?
Kdyby to byla federální vláda, vzali by ho někam na výslech.
Nedělali by…
tohle.
Tohle má na svědomí nějakej psychopat.
„Oga Foroga.“
To je jméno?
„Oga Foroga.“
Zkusím ji najít.
Tak jo.
Ty vole, našel jsem ji.
„Olga Foroga.“
- Máme ji. - Volej.
Jdu na to.
Tak jo…
Zvoní to.
Kruci.
Haló, Olgo?
Je to ona. Zní staře.
Co mám říct?
Promiňte, madam. Jen jsem si říkal… Cože?
Já se jmenuju Luther Hargreeves a…
Zabilas jednoho z nás, Olgo,
a my teď jdeme po tobě.
Do západu slunce budeš tuhá.
Hej. Stojí tam „öga för öga“, tupci.
„Oko za oko“ ve švédštině.
Elliotta zabili Švédové.
Špatný číslo. Přeju krásný den.
- Taky by nám to došlo. - Nakonec.
- Máš na sobě trochu krve. - Spíš hodně krve.
Pětko, cos provedl?
Zpráva pro všechny vedoucí v Komisi.
Dostavte se do vestibulu, prosím.
Zpráva pro všechny vedoucí v Komisi.
Dostavte se do vestibulu, prosím.
S…
S těžkým srdcem vám musím oznámit tragickou zprávu.
Všech 12 členů našeho představenstva…
bylo zavražděno.
Já vím.
Právě probíhá důkladné vyšetřování.
Pachatele tohoto naprosto hanebného činu zcela jistě dopadneme.
Pro ty, kteří trpí žalem, bude k dispozici poradna.
Tuto službu však Komise neproplatí,
jelikož není krytá naším firemním pojištěním.
Jelikož představenstvo nemá žádného živého člena,
je mou smutnou povinností převzít nad Komisí kontrolu.
Jak to, že je vedoucí? Vždyť ji degradovali.
V rámci preventivních opatření bude místnost s kufříky dočasně uzamčena.
Dotazy?
Dostanu nás domů.
Cože? Jak?
Na podrobnostech nezáleží, ale…
uzavřel jsem dohodu o návratu.
- Co konec světa? - Nebude.
- A apokalypsa v roce 2019? - Všechno se vrátí do normálu.
Jasný? A už dost otázek.
Musíme vyrazit.
- Musíme najít ostatní. - Jo.
Luther má Allison.
- Dobře. - Diego Klause. Já Vanyu.
Sejdeme se v uličce, kde jsme se objevili, za 77 minut.
Tumáte.
- Synchronizoval jsem je. - Tak jo. Jdeme na to.
Hej, počkat.
Ukážeš se tu celej od krve a čekáš, že uvěříme,
že když se teď vrátíme, všechno bude jako dřív?
Právě kvůli nám zabili Elliotta.
A co táta?
Co Kennedy?
Diego, máme šanci se vrátit a všechno napravit. Využijeme ji.
Rozloučím se s Lilou.
Lila na tebe kašle, Diego.
Odjakživa.
Je jednou z nich. Je z Komise.
To teda ne.
- To není možný. - Jen tě využila, aby dostala mě.
V tomhle příběhu jsi Oswald, kamaráde.
- Jen nastrčená figurka. - Meleš nesmysly…
Když to neuděláš, zabiju tě sám.
Jasný?
Ženský.
No ne?
Žádný stříhání vlasů. Mám teď super styl.
Zadruhý, žádný ochmatávání tam dole.
No…
možná mi to vadit nebude,
ale nedívej se. Jsem stydlivka.
A nakonec žádný mléčný výrobky.
V tom mi věř.
Díky.
No jo, hlavně…
Hlavně to udělej rychle.
Hele, soustřeď se.
Soustřeď se.
Hlínu miluju.
Ahoj.
Ahoj, Jill.
Můžu se přidat?
Ne… Teda jo, jasně.
Povíš mi, proč tu jsem?
Slyšelas někdy…
o slintavce a kulhavce?
Můj táta dělal na ranči v Kalifornii.
Kolem čtyřiadvacátýho roku jim to tam propuklo.
Museli zabít přes sto tisíc zvířat.
Zdevastovalo to celou oblast.
Táta přišel o práci.
Jako spousta lidí.
Tu nakaženou krávu totiž nenašli včas, takže…
se to rozšířilo.
S nákazou se musí bojovat, než se rozšíří.
Než se vymkne z ruky.
To, čím jsem, není nákaza.
No…
říkej si tomu, jak chceš,
ale přirozený to není.
A pod mojí střechou se to dít nebude.
S mojí ženou ne.
Já se tě nebojím.
V pořádku, ale…
měla bys myslet na Harlana.
Jak to myslíš?
Není to pro něj dobrý.
Říkal jsem si, že bych ho na čas někam poslal.
Cože? Kam?
Do zařízení, kde si s takovýma umí líp poradit.
Prospěje mu to. Ta zvláštní péče.
To je přece šílený.
I když…
možná by to nebylo nutný,
kdybys zmizela.
Harlan by zas mohl
trávit čas se svou maminkou
a svým tatínkem, jak se patří.
Já a Jim si dáme skleničku.
Takže…
si vezmi auto.
A očekávám, že než se vrátím, tak se spakuješ a zmizíš.
Luthere.
Pětka našel cestu domů.
Odjezd je za…
čtyřicet dva minut.
Čtyřicet dva minut?
- Jo. Vím, že je to náročný… - Počkej.
Co konec světa?
Když teď zmizíme, bude podle Pětky všechno jako dřív.
Chceš říct, že zas můžu vidět Claire?
Ještě dnes?
Nevím. Nevím, do jakýho světa se vrátíme.
- Nemůžu nic zaručit. - Luthere…
nemůžu pořád o někoho přicházet.
Co když to Pětce zase nevyjde
a já přijdu o všechny?
My sem nepatříme.
Musíme se vrátit.
Já nevím, jestli můžu.
Allison…
jsme jiní než ostatní.
Jsme výjimeční.
Ať je to dobrý, nebo špatný, nemůžeme žít normální život.
Tady ani jinde.
To není fér.
Já vím.
Ale musíme riskovat, abysme vše zachránili.
To je přece naše nejlepší rodinná vlastnost.
Jako co? Nedbalost?
Naděje.
Zlato?
Co se děje?
Cos jí to řekl, Luthere?
Dneska jsi jinej.
Vážně? Jak to?
Jsi takovej…
střelenější.
Ale ne, mně se to líbí.
Víš, co ses k nám přidala, nemůžu z tebe spustit oči.
- Tomu nevěřím. - Je to pravda.
Miluješ svou zahradu, zpíváš svým tuřínům.
Umíš to s lidmi.
Všichni si k tobě chodí pro radu a ty tak ráda pomáháš.
Zbožňuju, jak si taháš za ucho, když čteš.
- Musím si ho mazat. - Já vím.
Mohl bych…
Mohl bych ti přivonět k vlasům?
Jasně.
Bože, jsi neuvěřitelnej.
Ty jsi taky neuvěřitelná.
Chceš to dělat?
- Dělat co? - Rozdat si to.
Svaté spojení našich vícero duší.
- Jasně, ale… - Ale co?
Musíš něco vědět…
Jsi v pohodě?
Jo.
Nikdy mi nebylo líp.
Super.
Jill, neznáš moje skutečný já.
Jo?
- Jo. - Vím o tobě všechno.
Vrhla jsem se do tvých poselství, zpívala jsem tvé védy
každičkou část tvýho těla jsem si uložila
- do paměti. - Ale to nejsem já.
Jsem někdo jinej. Jsem…
panic.
A co minulej týden?
Ty, já a Keechie.
Na sexuální houpačce.
Praktikovali jsme zavěšený čtyřnásobný spojení.
Klausi, jsi čuně.
To teda jsi, taťko.
Hele…
Počkej…
- Tak jo. - Hej, taťko.
Máš chvilku?
Diego!
Musíme jít.
- Jo. Hned se vrátím. - Dobře.
- Slibuju. - Pojď.
- Jak se opovažuješ? - No vida.
Za tohle tě dostanu.
Zpět v práci.
A to parkovací místo neřeš.
Nepřijde nazmar.
Ne!
Musím tu být?
Lilo, zajímá mě tvůj názor. Všechny jsou dobré, nemůžu se rozhodnout.
Co říkáš na nové uniformy ochranky?
Moc zženštilé?
Ale barety žeru.
No tak, je to můj velký den. Nekaž mi to svým splínem.
A přestaň si hrát s tím náramkem
jako trucující školačka.
Splnil se nám náš sen.
- Tvůj sen. - Hele…
Tumáš.
- Co je to? - Mělo to být překvapení,
ale tvé chování to zkazilo.
VEDOUCÍ OCHRANKY
Vedoucí ochranky?
Pořád jsi chtěla víc důvěry
a zodpovědnosti. Tady to máš.
- Vážně? - Vážně.
Pokud to chceš.
Jo, chci, ale…
Chci to dělat po svým.
Chci rozhodovat sama. Sama si vybrat tým.
Proč ne?
Zasloužíš si to.
- Musíš jít se mnou. - Kam?
Pětka našel cestu domů.
Je fakt skvělý zase s tebou mluvit, Diego.
- Slyšels mě? - Jo.
- Ty jsi sjetej, Klausi? - Ne. Já nejsem Klaus.
Jsem Ben.
Jsi sjetej. Na to není čas…
Dokážu ti to.
Zeptej se na něco, co ví jen Ben.
Tak jo.
Když jsme byli děcka,
přeprogramoval jsi méďu Allison. Co pak říkal?
„Luther tátovi očuchává spodky.“
Ty vole.
Nechápu to, vždyť…
- Klaus říkal, že v Dallasu nejsi. - Klaus toho nakecá, ale hádej co?
Už ho dokážu posednout.
A je to fakt super.
Tak jo, všechno mi to povyprávíš cestou do roku 2019, jo?
A co Děti osudu? Nemůžeme je opustit.
Klaus by jim měl říct…
Kdepak, v tom těle zůstaň ty.
Potřebujem za volantem někoho zodpovědnýho.
Tak jo. Ale počkáš? Potřebuju tak deset minut.
- Jen deset. - Taky vlastně musím něco udělat.
Sejdeme se v tý uličce za 30 minut.
- Neopozdi se. - Neopozdím.
- Ne. - Rád tě vidím, brácho.
Já tebe taky.
Tak zatím.
Ale ne.
- Co tady děláš? - Hledám tě.
- Vracíme se do 2019. - Cože?
Nemám čas na vysvětlování, ale našel jsem cestu domů.
Jo? Máme na to 30 minut.
A co mí přátelé? Neopustím je.
Ty nemáš na vybranou, jasný? Když nepůjdeš, přijde konec světa.
Tak je vezmu s sebou.
- Patří do týhle doby. - Říká kdo?
Sissy si zaslouží život, ve kterým nemusí tajit, kým je.
A Harlan? Pro jeho chorobu existuje jméno. Seženeme mu pomoc.
Vanyo.
Máma a její pětiletej syn dějiny nijak nezničí, Pětko!
Jsou nevýznamní.
Nikdo není nevýznamný.
Mrzí mě to, ale nemůžeme to risknout.
Musí tu zůstat.
Pojď.
Proč rozhoduješ ty? Vždyť kvůli tobě tu trčíme.
Kdybych nic neudělal, byli bychom mrtví, a to kvůli tobě.
Půjdou se mnou.
Nehraj si se mnou, Vanyo.
Zajímavý.
Já zrovna chtěla říct to samý.
Dobře.
Jak „dobře“?
Přijdu, až se rozloučím.
Vanyo, nemáme čas.
Buď tak, nebo nejdu vůbec.
V tý uličce.
Přijď včas.
Super.
Ty a tvůj blbej ksicht.
Zvláštní chvíle na zahradničení. Promluvíme si?
- Tentokrát pravdu. - Pravdu znám.
Využilas mě, Lilo. Jsi lhářka.
Ale no tak, o čem jsem fakt lhala?
O tom, kdo jsi, pro koho děláš, proč tu jsi, co od nás chceš. Jen o tom.
Jo, ale zbytek byla pravda.
Lžou všichni, Diego. Já lhala, abych tě ochránila.
Většinou.
Víš, jak je těžký někomu věřit,
když tvý dětství byla hnusná manipulace?
Tak proč jsi mi to udělala?
Víš co?
Dodělám tu díru,
zachráním svět a zapomenu, že jsme se potkali.
Počkat, to je ten…
chlápek se zubařským křeslem?
Elliott.
- Dostali ho tví švédský kámoši. - Sakra.
Ten blboun byl fajn.
No, tak teda asi na Elliotta.
Jeho šílený teorie mi budou chybět.
I jeho postel a ty v ní.
Skončili jsme?
Hergot.
Jo.
Kolik máme času?
- Dvacet tři minut. - Dvacet tři minut?
Musí to jít i jinak.
Hele…
vím, že je to šílený, ale nešel bys se mnou?
Mám odejít z Dallasu?
Mám opustit naše hnutí?
Hnutí ještě neskončilo.
Ani v roce 2019.
Říkalas, že naše činnost něco změní.
To ano.
Změní.
Zlato, nemůžu od toho odejít.
Moje část boje je tady.
Můžu použít zvěst.
- Abys netrpěl. - Ne.
Takhle to nechci.
Nechci tě zapomenout.
Ani nás dva.
Jeden náš rok je pro mě víc než celý život s jinou.
Rozumíš?
Pořád jsem ten nejšťastnější chlap.
Promiňte, teď se to nehodí.
- Co se děje? - Je to tu. Odcházíme.
Ale…
- Ale kam? - Někam, kde bude líp.
Pak to vysvětlím, slibuju.
- A co Carl? - Musíme odejít, než se vrátí.
- Musím s ním mluvit. - Není čas.
- Dlužím mu vysvětlení. - Nedlužíš.
- Nechám mu vzkaz. - On o nás ví!
Hrozil, že dá Harlana do ústavu. Musíme zmizet, a to hned.
Žádnej vzkaz ani rozloučení. Nic.
Harlane?
- Půjdeme se projet, jo? - Pojď, Harlane.
A je to.
Pojďme do auta.
Sakra!
Plechovka od kafe. Odveď Harlana.
- Jo. - Vteřinku.
Proroku, kam jdeš?
Krátká výprava za vizemi. Za pár let snad budu zpět.
Počkej! Kdo požehná vodě v bazénu?
Ty Keechie. Můžeš už dělat všechno.
Nemůžu, proroku.
Keechie, požehnej vodě, vzduchu, klidně i sexuální houpačce.
- Ale uděláš mi laskavost? - Cokoli, proroku.
Řekni Jill, že to válení v hlíně byla ta nejlepší chvíle v mým životě.
Proroku, počkej!
Máš pro nás nějaké poslední moudro?
Panebože, už jsme tu zas.
Bratři, sestry, ať je slyšet váš hlas.
My to tu rozjedem, cestu vám ukážem.
Allison!
Zaslechla…
Vypadni!
Hej.
Kde jsou všichni?
Jsi tu první.
- Cože? - Jo.
Hej! My jsme to stihli!
Jak „my“?
Vypadni!
Ven!
To není možný. Zvládnul to tenhle!
Máme osm minut.
To byl ten nejšílenější sen.
Kde jsou ostatní?
Zaslechla jsem zvěst, žes zabil svýho bratra.
Allison…
co teď?
Sakra.
Copak?
Nechala jsem vzkaz.
Diego Hargreevesi…
představuju ti svou matku.
Matko, to je Diego.
Můj přítel.
Cože?
Zbývá už jen minuta!
Co se děje, lidi? Jedem teda někam?
Byl to jednoduchej úkol.
Úplně prostej.
Stačilo jen přijít.
Souboj s mořskou příšerou? Ne.
Co armáda mutantů? Nein.
To není možný.
Dostali jsme to na stříbrným podnose.
Mohl bys fňukat míň nahlas? Třeští mi hlava.
Poslouchej mě, ty poblijóne,
právě jsme zahodili šanci zachránit svět!
- Zatraceně. - Sakra.
Byli jsme tak blízko.
Tak blízko.
DÁLNIČNÍ POLICIE
Co tu blbneš, Jerry?
Carl měl velikou starost o svýho syna.
Kam jedete?
- Ty ho znáš? - Je to můj švagr.
Vystupte si, paní.
Nic jsme neprovedly.
Jen únos dítěte.
- Je to moje dítě. - To je mezi tebou a Carlem.
Vystupte si.
Nechci vám ublížit.
Potřetí to říkat nebudu.
Vanyo!
Ne, prosím!
Vanyo!
Překlad titulků: Vojtěch Ulrich