‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫אני הסוכן המיוחד וילי גיבס מה-FBI.‬
‫איפה סיסי? אני צריכה לדבר איתה.‬
‫גברת קופר והילד שוחררו להשגחתו של מר קופר.‬
‫מה שם משפחתך, וניה?‬
‫הרגריבס.‬
‫יש לך תעודת זהות שתוכיח את שמך?‬
‫אין לך רישיון נהיגה או תעודת לידה?‬
‫את מהסביבה?‬ ‫-לא.‬
‫אני... לא בטוחה.‬
‫את לא בטוחה.‬
‫טוב, סיפרתי לשוטר השני שנפגעתי מרכב.‬
‫אני סובלת מאמנזיה.‬ ‫-בסדר. כן, אמנזיה. סיפרו לי על זה.‬
‫אז איך זה עובד, בדיוק?‬ ‫-שכחתי כל מה שקרה לפני יותר מחודש.‬
‫חוץ מאת שמך, כמובן.‬
‫כן, חוץ מאת שמי.‬
‫מבחינתי, נראה שאת פשוט...‬
‫הופעת משום מקום.‬
‫ברוך הבא לעולם שלי.‬
‫"וניה."‬
‫זה שם רוסי, לא?‬
‫אני לא רוסייה.‬ ‫-אבל אם יש לך אמנזיה, איך תדעי?‬
‫בעצם, מסקרן אותי לגלות‬
‫איך אינך יודעת דבר פרט לשמך המלא.‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫איך העפת שלושה שוטרים מהכביש?‬ ‫-סליחה, אני לא יודעת.‬
‫מה את עושה פה בדאלאס?‬
‫אני לא יודעת!‬
‫את דוברת רוסית.‬
‫אני לא...‬ ‫-נהדר.‬
‫כנראה שלמדתי קצת רוסית כילדה.‬ ‫-"קצת"?‬
‫לדעתי, את דוברת רוסית שוטפת.‬
‫אני רוצה לדעת איך אישה צעירה,‬
‫שאומרת שאינה רוסייה,‬
‫אבל מדברת רוסית,‬
‫מוצאת עבודה כמטפלת בילד מוגבל באמצע טקסס?‬
‫אני צריכה לטלפן.‬
‫יש לי זכות לשיחת טלפון, לא?‬
‫אם יש דבר אחד שה-FBI מתייחס אליו ברצינות,‬ ‫הרי שזהו האיום הקומוניסטי על מדינה זו.‬
‫עכשיו, אני רוצה תשובות,‬
‫תשובות אמיתיות,‬
‫ואעשה הכול כדי להשיג אותן.‬
‫את לא זזה מכאן, עד שאגלה את זהותך האמיתית.‬
‫מה עכשיו?‬
‫עכשיו כלום, לות'ר, טוב?‬
‫תתכונן למות.‬ ‫-מה?‬
‫מה עם וניה ואליסון?‬ ‫-שילכו שתיהן לעזאזל. הן היו צריכות להגיע.‬
‫מה עם דייגו?‬
‫הוא אדם צעיר ואחראי, לא?‬
‫משהו בטח קרה להם.‬ ‫-לעזאזל עם דייגו, טוב?‬
‫שילכו כולם לעזאזל!‬
‫היה עדיף לי להישאר לבד באפוקליפסה.‬
‫חמש! בחייך.‬
‫אתה יודע מה, לות'ר? מעכשיו, כל אח לעצמו.‬
‫מה דעתך על זה?‬
‫חמש נעשה אכזרי יותר?‬
‫קלאוס, תבדוק מה קורה עם אליסון, טוב?‬
‫תוודא שהיא בסדר.‬
‫תמצא את האחרים וניפגש כאן.‬
‫אני אטפל בחמש.‬
‫ואתה...‬
‫זכויות הדיבוק שלך נשללו.‬
‫אין לי חרטות.‬
‫פשוט תישאר מחוץ לגוף שלי.‬ ‫-אין לי חרטות!‬
‫פשוט תתרחק!‬
‫היי! חמש, יום הדין עדיין מגיע.‬
‫אנחנו צריכים תוכנית חדשה.‬ ‫-לא הבנת, לות'ר?‬
‫זה נגמר, טוב? אנחנו כבר מתים.‬ ‫-אז לאן אתה הולך?‬
‫אני אעשה משהו בלתי נתפס.‬
‫ומה זה אמור להביע, לעזאזל?‬
‫באמת קיוויתי שלא אגיע לזה.‬
‫תגיע למה, חמש?‬
‫חמש.‬
‫חמש!‬
‫תגיע למה?‬
‫חמש!‬
‫אלוהים אדירים, מה נעשה, לעזאזל?‬
‫זה בסדר, תירגע.‬ ‫-להירגע?‬
‫אליסון, הרגת מוכר שואבי אבק בסלון שלנו, ‬ ‫לעזאזל!‬
‫טוב, טכנית, אחיו הרג אותו‬
‫והם לא באו למכור שואבי אבק.‬
‫יש איש לבן וענק שמוטל מת על הספה.‬
‫כן, תשמע, אני מודה,‬
‫זה לא נראה טוב.‬ ‫-אנחנו גמורים. התנועה גמורה, אליסון.‬
‫אני אגמור בכיסא חשמלי בגלל זה.‬ ‫-לא תגמור ב...‬
‫טוב...‬
‫היי, ריי-ריי, סליחה על השעה המאוחרת,‬ ‫אבל...‬
‫קלאוס, זה לא זמן טוב.‬
‫אני מצטער.‬
‫אליסון! היי!‬
‫דאגתי לך. תודה לאל שאת בסדר.‬
‫מה קרה?‬
‫מה עשיתם כאן, התאבקתם?‬
‫אני מבין.‬
‫זה יהיה אחד מהלילות האלה, מה?‬
‫אז נשרוף או נקבור?‬
‫שמעתי שמועה...‬
‫שהרגת את אחיך.‬
‫- רוקו ומשפחתו, שרברבות -‬
‫לבנדר.‬
‫את צוחקת עליי?‬ ‫-אמרת שאוכל להרכיב צוות משלי.‬
‫כן, אבל לא התכוונתי אליו, בשם אלוהים.‬ ‫אם שכירת אחיו של את-יודעת-מי מתאימה לך,‬
‫אז את לא בשלה לתפקיד.‬ ‫-סליחה על ההפרעה, אבל אני צריך לזוז.‬
‫שתוק!‬ ‫-שתוק!‬
‫לא אוכל לבצע את התפקיד אם לא תסמכי עליי.‬ ‫-מותק, את צריכה משקפיים שם למטה.‬
‫הוא לא שווה את זה.‬ ‫-אימא! אלוהים.‬
‫זה אולי יזעזע אותך, אבל...‬
‫לא כולם מחבבים אותך.‬ ‫-זה נשמע מגוחך, אבל תמשיכי.‬
‫את צריכה אנשי צוות חדשים ונאמנים לנו‬
‫ולא למשטר הישן. ראיתי את דייגו בשטח,‬
‫הוא מוכשר הרבה יותר מכל החארות כאן.‬
‫למה לבזבז את מה שאפשר לנצל?‬
‫הוא יהיה תחת אחריותי האישית.‬
‫אתה יודע, אחיך, חמש, ואני...‬
‫יש לנו היסטוריה ארוכה.‬
‫אחי מסוכסך עם כל אחד... וגם איתי.‬
‫תן לי לשאול אותך משהו.‬
‫אם תביט בקנה של אקדח,‬
‫למי תהיה נאמן? למשפחה, או לעקרונות שלך?‬
‫לי.‬
‫אני לא שייך לאף אחד.‬
‫ובייחוד לא ללילה.‬
‫טוב, אוכל לעבוד עם זה.‬
‫תכניסי אותו להתלמדות ותמלאי את הטפסים שלו.‬
‫אבל...‬
‫אם הוא יגרום לבעיה הכי קטנה,‬
‫תהרגי אותו בעצמך.‬
‫הבנת?‬ ‫-תודה, אימא.‬
‫- רחוב אוליב 82‬ ‫יצרני מטריות D.S -‬
‫אלוהים.‬
‫מה את עושה פה?‬
‫אני לא בטוחה איך לענות באופן...‬
‫שישכנע אותך במשהו אחר.‬
‫בסדר גמור.‬
‫אז יש לי שאלה חדשה.‬
‫למה את עושה את זה?‬
‫אתה מעורב במשהו מרושע?‬
‫לעיתים קרובות. חשבת על משהו יותר ספציפי?‬
‫האיש המוזנח בקונסוליה,‬
‫זה שרדף אחרינו עם הילד הקטן.‬
‫הוא קורא לעצמו דייגו.‬ ‫-כן, זה הוא. הוא...‬
‫הוא חושב שאתה רוצה לפגוע בנשיא.‬
‫אני מבין.‬
‫התחלת להאמין למשוגעים לאחרונה?‬
‫אני מאמינה לך יותר מאשר להם, אבל...‬
‫התמונות האלה,‬
‫כולן קשורות לביקורו של הנשיא מחר, נכון?‬
‫את יודעת שבקשר לעבודתי,‬
‫יש דברים שלא אוכל לדון בהם.‬
‫תמיד כיבדת זאת.‬
‫אני לא צריכה את הפרטים, רג'י.‬
‫אני צריכה לדעת שאינך מעורב במה שאני חוששת.‬
‫מה באמת מפחיד אותך, יקירתי?‬
‫יש כל כך הרבה דברים בך שאני לא מבינה.‬ ‫-אני יכול לומר את אותו הדבר אודותייך.‬
‫אני רוצה לחלוק את חיי איתך, רג'י,‬
‫אבל אני צריכה לדעת שאתה אדם טוב.‬
‫אני צריכה לדעת שלעולם לא תפגע בנשיא.‬
‫כפי שאמרתי, ישנם כמה דברים בחיי,‬
‫שלא אוכל לדון בהם איתך.‬
‫יום אחד...‬
‫אני מקווה לחלוק איתך הכול.‬
‫עד אז...‬
‫אני מבקש שתסמכי עליי.‬
‫לא אוכל לחכות עד אז.‬
‫אני מצטערת.‬
‫חמש?‬
‫שיט.‬
‫חמש?‬
‫חמש, מה...‬
‫אתה בסדר?‬
‫אני צריך להיות רווי.‬ ‫-רווי?‬
‫למה אתה משתמש בטלק?‬
‫זה יעזור לגירודים.‬
‫גירודים? איזה גירודים? מה לעזאזל קורה פה?‬
‫אז יש לך תוכנית.‬
‫טוב, זה צעד נואש, אבל...‬
‫אחינו הטיפשים לא מסוגלים לעמוד בזמנים...‬
‫אז אין לי ברירה.‬
‫אין לך ברירה בקשר למה?‬ ‫-אני צריך למצוא אותי.‬
‫הגעתי לדאלאס רק לפני רבע שעה.‬
‫כדאי שאדאג בגללך?‬ ‫-לות'ר, אולי זכור לך שנשלחתי ל-1963,‬
‫במסגרת משימה מטעם הנציבות,‬
‫כדי לוודא את ההתנקשות בנשיא.‬
‫אז, רגע, אתה נמצא כאן, כאדם מבוגר.‬
‫בדיוק.‬
‫מה, הוא פשוט מתהלך בדאלאס?‬
‫הוא מתהלך בדאלאס עם מזוודה‬
‫שיכולה להחזיר אותנו הביתה.‬ ‫-אלוהים, חמש, אתה גאון.‬
‫אבל יש שתי בעיות מהותיות בתוכנית הזו.‬
‫הבעיה הראשונה היא שאני מתנקש מקצועי,‬
‫ככל הנראה, המתנקש המסוכן ביותר‬ ‫ברצף המרחב-זמן.‬
‫אני מכיר אותי,‬
‫ולא אגיב באדיבות לפגישה עם עצמי.‬
‫בעיה מספר שתיים, וזו הבעיה הגדולה יותר,‬
‫אדם לא אמור להימצא בסמוך לעצמו‬ ‫באותו קו הזמן.‬
‫ההשלכות עשויות להיות הרות אסון.‬ ‫-השלכות?‬
‫איזה סוג של השלכות?‬
‫טוב, במדריך הנציבות, בפרק 27, סעיף 3 ב',‬
‫שבעת השלבים בפסיכוזת פרדוקס הם...‬
‫שלב מספר אחת: הכחשה,‬
‫שתיים: תחושת גרד,‬
‫שלוש: צימאון ומתן שתן מרובים,‬
‫ארבע: נפיחות מרובות,‬
‫חמש: פרנויה חריפה,‬
‫שש: הזעה בלתי נשלטת‬
‫ושבע:‬
‫זעם רצחני.‬
‫זעם רצחני?‬ ‫-כן.‬
‫אלוהים, אני לא יודע. אולי זה לא רעיון טוב.‬
‫זה צעד נואש.‬
‫אבל איזו ברירה יש לנו, לות'ר?‬ ‫-אני לא יודע, אתה כבר נראה עצבני, האמת.‬
‫תראה, לות'ר,‬
‫אני אזדקק לעזרתך, טוב? אני...‬
‫אני צריך צופה.‬
‫צופה?‬ ‫-כן.‬
‫מה זה, סוג של עוזר?‬
‫במידה והפסיכוזה תיעשה חמורה מדי,‬
‫אני צריך שתעזור לי להתמיד במשימה, טוב?‬ ‫אז, לא משנה מה יקרה ומה אגיד,‬
‫אנחנו צריכים את המזוודה הזו.‬
‫טוב?‬ ‫-טוב.‬
‫טוב.‬
‫לות'ר, קדימה.‬ ‫-נכון.‬
‫אז הם חוקרים אותה עכשיו?‬
‫טוב, אני מעריך את זה. כן.‬
‫כל טוב.‬
‫זה היה אחי.‬
‫אני מקווה שהודית לו על שכמעט עצר אותי.‬
‫הוא אמר שצדקתי.‬
‫צדקת בקשר למה?‬
‫לפי ה-FBI, וניה היא סוג של סוכנת KGB.‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫שנינו נפלנו בפח, סיס.‬
‫אנחנו לא צריכים להתבייש. לא משנה מי היא,‬ ‫זו הייתה רק העמדת פנים.‬
‫זו לא אשמתך.‬
‫היא הטעתה אותך.‬
‫זה התפקיד של הקומוניסטים העלובים האלה.‬
‫הם מנצלים את החולשות שלנו.‬
‫הם מסכסכים בינינו.‬
‫אסור לתת להם לנצח.‬
‫מה יש לסוכנת רוסייה לעשות כאן בחווה?‬
‫טוב, מי יודע?‬
‫אולי היא רק חיפשה מקום מסתור.‬
‫אנחנו לא יודעים את כל הפרטים.‬
‫עכשיו תראי,‬
‫לדעתי כדאי שתדברי עם הכומר מור.‬
‫קרל...‬
‫אנחנו צריכים להתמודד עם זה, לעזאזל.‬
‫ואז נצא לטיול.‬
‫למקום רחוק.‬
‫זה יהיה נחמד, לא?‬
‫הרלן צריך משפחה,‬
‫לא אומנת.‬
‫וניה, תתעוררי.‬
‫תפקחי עיניים.‬
‫יש לי רק כמה שאלות אלייך.‬
‫הכול ייגמר בקרוב.‬
‫מה אתם עושים לי?‬ ‫-את תתחרטי אם תזוזי שוב.‬
‫את רואה? וזו העוצמה הנמוכה ביותר.‬
‫מכאן, זה רק יתגבר.‬
‫- חומצה ליסרגית דיאתילאמידית‬ ‫(אל.אס.די) -‬
‫מה זה?‬ ‫-פשוט תירגעי.‬
‫מה זה?‬
‫אל תתנגדי, תתמסרי לזה,‬
‫או שזו תהיה חוויה נוראית עבורך.‬
‫עכשיו נתחיל בשאלה פשוטה.‬
‫מי את?‬
‫מספר שבע.‬
‫איחרת לארוחת הערב.‬
‫שבי.‬
‫קדימה, וניה, מי את באמת?‬
‫מאיפה באת?‬
‫טוב, זה אני.‬
‫למה שלא ניקח את המזוודה ונרוץ?‬ ‫-לות'ר, אני לא אתן לדבר כזה לקרות.‬
‫אומנו להקריב את חיינו בשמירה על המזוודות.‬ ‫-נכון.‬
‫בנוסף, המצב הזה מהווה פרדוקס שמסבך הכול.‬
‫אני מסכן את עצם קיומי,‬
‫בכך שאני נמצא איתי באותו חדר.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫לות'ר, תתרכז.‬
‫אם אני המבוגר לא ישוב ל-2019 כמתוכנן,‬
‫הכול יקרוס.‬
‫אני אפסיק להתקיים. הבנת?‬
‫הבנתי.‬
‫אז האפשרות הכי טובה היא לדבר איתו בהיגיון.‬
‫הוא יבין.‬
‫סמוך עליי.‬
‫אני מכיר את עצמי יותר טוב מ...‬
‫טוב משאני מכיר את עצמי.‬
‫הרגע גירדת בצוואר.‬
‫זה השלב השני בפסיכוזת הפרדוקס.‬ ‫-לא נכון, לא גירדתי בצוואר.‬
‫הכחשה היא השלב הראשון.‬ ‫-אני בסדר, טוב?‬
‫בוא נתרכז במשימה, בסדר?‬
‫חכה!‬
‫מה?‬ ‫-אולי כדאי שאני אגש קודם.‬
‫למה?‬ ‫-כי אתה תלחיץ אותו.‬
‫אם הוא ייתקל בעצמו בתור ילד, הוא יתחרפן.‬
‫תן לי לשבור את הקרח.‬
‫טוב.‬ ‫-טוב.‬
‫חמש.‬
‫איך קראת לי, בחור גדול?‬
‫זה אני.‬
‫מספר אחת?‬
‫לות'ר.‬
‫איך...‬ ‫-זה בסדר.‬
‫הכול בסדר. אני יכול להסביר.‬
‫אבל קודם, אני רוצה להכיר לך מישהו.‬
‫רק... תבטיח לי שלא תתחרפן.‬
‫על מה אתה מדבר, לעזאזל?‬ ‫-אל תתחרפן.‬
‫בלי להתחרפן.‬
‫בסדר.‬
‫שלום לך, זר.‬
‫זה מקום גדול, אל תלך לאיבוד.‬
‫או ש...? תהרגי אותי?‬
‫אתה עדיין כועס על זה, תינוק מגודל?‬ ‫-לא, אני אוהב שמסממים וחוטפים אותי‬
‫ואז מאיימים עליי ברצח.‬
‫טוב, בוא נוודא שתהיה הסוכן הכי טוב שיש‬
‫ואז לא נצטרך לדאוג מי יהרוג את מי, טוב?‬
‫רגע, לילה. אני צריך לצאת מפה.‬ ‫-תירגע.‬
‫לא, אין לי זמן לזה עכשיו.‬ ‫-יש לנו את כל הזמן שבעולם.‬
‫רצף הזמן משאיר אותך בחיים.‬
‫מה האנשים עושים פה, בדיוק?‬ ‫-זה החלק הכי טוב.‬
‫אנחנו מגינים על רצף הזמן. וכל הקשקוש הזה,‬ ‫של גיבור-על בודד?‬
‫זה כסף קטן לעומת מה שתוכל לעשות פה.‬ ‫-רגע, "כסף קטן", הנציבות שולטת בזמן?‬
‫רגע, כאילו, בכל דבר בזמן?‬
‫אנחנו שומרים על רצף הזמן הנכון,‬ ‫אבל צדקת, בערך.‬
‫איך אתם עושים את זה, לעזאזל?‬
‫בוא, אני אראה לך.‬
‫הבאתי מגויס חדש.‬ ‫-ברוך הבא להתלמדות.‬
‫קח את זה.‬
‫רגע...‬ ‫-טוב.‬
‫פתח את חבילת ההיכרות שלך ושב.‬
‫אענה על כל השאלות בסוף הסרט.‬
‫כמה זמן זה ייקח?‬ ‫-שב כבר.‬
‫המחר יהיה טוב יותר, אם נארגן את היום.‬
‫אני ממש צריכה שזה יעבוד, אז...‬
‫אל תדפוק את זה.‬
‫טוב, ביי.‬
‫שלום. אני מר מזוודה.‬
‫אם אתם צופים במצגת זו,‬
‫פירוש הדבר שביצעתם את ההחלטה הטובה בחייכם.‬
‫בחרתם להצטרף לנציבות.‬
‫ב-90 הדקות הקרובות,‬
‫אשתדל מאוד להכיר לכם את המקום הזה.‬
‫אתם ואני נבלה יחד.‬
‫בנציבות תמצאו אפשרויות קריירה מרגשות...‬
‫- קפה בחינם! דונאטס בתשלום -‬
‫הממתינות שתגלו אותן. איזו מחלקה תתאים לכם?‬ ‫האנליסט מספק לנו מידע.‬
‫הסוכן המבצעי מספק לנו ביטחון.‬
‫המרכזן במרכזיית האינסוף‬
‫הוא המפתח לכל פעולותינו.‬
‫בחדרים האלו, אנו מנטרים את רצף הזמן‬
‫ומדווחים על סטיות כלשהן לאורך הדרך,‬
‫ובכך שומרים על רצף הזמן הנכון, כל הזמן.‬
‫לא משנה רמת מיומנותכם,‬ ‫השכלתכם ונכונותכם לעמימות מוסרית,‬
‫תמיד תוכלו למצוא קריירה מלהיבה בנציבות.‬
‫נתחיל בחדר הדואר.‬
‫- הנשיא האירי הראשון באמריקה -‬
‫טוב...‬
‫זה נחמד, לא?‬
‫שלושתנו יחד ככה.‬
‫לא.‬ ‫-לא.‬
‫שמישהו יסביר לי למה אני שותה גינס עם עצמי,‬ ‫הצעיר יותר.‬
‫המבוגר יותר, למעשה.‬
‫אני אתה, אלא שאני מבוגר ממך בשבועיים.‬ ‫-יש לי שערות ערווה יותר חכמות ממך.‬
‫איך זה אפשרי?‬ ‫-אני יכול להסביר.‬
‫אתה מבין, בעוד שעה מעכשיו, על תלולית הדשא,‬
‫לפני שהנשיא יירצח,‬
‫אתה תפר את החוזה שלך עם הנציבות.‬
‫אני כבר יודע שאתה חושב על זה.‬
‫בכל השנים הללו באפוקליפסה,‬
‫אף פעם לא הפסקנו לדאוג למשפחה.‬
‫אז היום, אתה תעשה משהו בנדון.‬
‫היום, אתה תנסה לנוע בזמן ל-2019.‬
‫אבל אתה תדפוק את הקפיצה בזמן‬
‫ותיתקע עם הגוף הזעיר הזה,‬
‫לכוד לנצח, קטן ובלתי מפותח.‬
‫טוב.‬
‫אפילו אם האמנתי לך,‬
‫מה אני אמור לעשות, לא לקפוץ?‬
‫לא. אני צריך שתקפוץ.‬
‫אם לא תקפוץ, אפסיק להתקיים.‬
‫אני צריך שתבצע את הקפיצה נכון.‬
‫אני מקשיב.‬ ‫-בפעם הראשונה,‬
‫טעיתי בחישוב.‬
‫ככה נתקעתי בגוף הזה.‬
‫אבל עכשיו, הגעתי לחישוב הנכון.‬
‫מה החישוב?‬
‫אשמח לספר לך...‬
‫בתמורה למזוודה שאתה שומר מתחת לשולחן.‬
‫כן, אתה תחזור ל-2019, כמתוכנן,‬
‫אבל הפעם, עם החישוב הנכון,‬
‫כדי שתישאר בגוף של מבוגר.‬
‫בתמורה, ניקח את המזוודה הזו,‬
‫שאתה כבר לא צריך.‬
‫נשחזר את רצף הזמן ונפתור את הפרדוקס.‬
‫וכולם יתקיימו באושר ובעושר.‬
‫זה סיפור שקשה לעכל.‬
‫מה אתה חושב?‬
‫אני חושב ש...‬
‫אני צריך להשתין.‬
‫טוב, חוץ מההזעה שלך,‬
‫לדעתי זה היה מוצלח, נכון?‬
‫לא, יש משהו...‬
‫משהו לא מרגיש נכון כאן.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫אני לא סומך עליו.‬
‫אבל הוא אתה.‬
‫בדיוק.‬
‫מקום עבודה מסודר הוא מקום עבודה שמח.‬
‫- מרכזיית האינסוף 2589, למורשים בלבד -‬
‫בינגו, מרכזיית האינסוף.‬
‫בסדר.‬
‫כמה קשה זה יכול להיות?‬
‫- שגיאת מערכת -‬
‫בבקשה, אל תפגע בי.‬
‫מי אתה, לעזאזל?‬
‫אני הרב. אני אנליסט.‬
‫אני דייגו. יש לי סכין.‬
‫כן, אני רואה.‬
‫היא מבריקה מאוד.‬
‫תנשום.‬
‫זה כבוד לפגוש אותך, מר הרגריבס.‬ ‫-אתה מכיר אותי?‬
‫כולם מכירים אותך.‬
‫כלומר, אתה מספר שתיים.‬
‫אתה אגדה.‬
‫באמת?‬ ‫-מר הרגריבס,‬
‫אסור לך להיות כאן.‬ ‫-הרב,‬
‫ככה מדברים לאגדה?‬
‫אתה יודע איך להפעיל את זה?‬
‫אני מורשה להפעיל את מה"א, כן.‬ ‫-יופי.‬
‫אני צריך שתחפש תאריך: 22 בנובמבר, 1963.‬
‫ההתנקשות בג'ון פ. קנדי.‬
‫השימוש הבלתי מורשה במרכזיית האינסוף, ‬ ‫מהווה הפרת סעיף 67D...‬
‫אל תהיה כזה לחוץ.‬
‫אתה לא מבין.‬
‫יש כאן פוטש.‬ ‫-מה זה?‬
‫קאדילק?‬ ‫-לא.‬
‫המטפלת השתלטה על הנציבות.‬
‫המקום הזה הפך לתוהו ובוהו‬
‫ואנשים נעלמים.‬
‫יהרגו את שנינו אם ניתפס כאן.‬ ‫-טוב, אז כדאי שתתחיל לעבוד לפני שיבואו.‬
‫מבט אחד זריז, ואז תהיה חייב ללכת.‬ ‫-איזה גבר.‬
‫טוב...‬
‫אוי, לא... למה ש... לא. זה רע.‬
‫אסור לפגוע ברצף הזמן.‬
‫זה כלל...‬
‫שאני מתכוון לציית לו.‬
‫זה מתחבר לזה...‬
‫טוב.‬
‫בבקשה.‬
‫דאלאס, ה-22 בנובמבר, 1963.‬
‫זהו זה. זה ממש לפני ההתנקשות.‬ ‫-התנקשות?‬
‫שים לב. הנשיא ייכנס לכיכר דילי.‬
‫אז הוא יפנה לרחוב אלם ושם יתחילו היריות.‬
‫רגע, מה זה, לעזאזל?‬ ‫-זה בניין ה-FBI.‬
‫כן, אבל למה הוא התפוצץ, לעזאזל?‬
‫זה לא אמור לקרות?‬ ‫-לא, זה לא אמור ל...‬
‫הוא נוסע משם. לא הרגו אותו?‬
‫לעזאזל.‬
‫אוי, זה לא טוב.‬
‫זו לא הייתה ירייה, אלא פיצוץ.‬
‫שמענו אותו בסרטון של פרנקל.‬ ‫-המתקפה בכיכר דילי...‬
‫הסובייטים מכחישים קשר...‬
‫מוסקבה מבטיחה תגובה קשה להתקפה האמריקנית.‬
‫אנקורג' שבאלסקה נמחצה על ידי האדומים!‬
‫העולם כולו צועד לקראת תחילת מלחמה גרעינית.‬ ‫-כל האזרחים, תפסו מ...‬
‫זה מה שהייזל ניסה לומר לנו.‬ ‫-הייזל?‬
‫זה מה שגורם ליום הדין.‬
‫יש לך עוד זווית על בניין ה-FBI?‬
‫תראה את זה.‬
‫ו...‬
‫וניה.‬
‫וניה היא הפצצה.‬
‫היא תמיד תהיה הפצצה.‬
‫אני צריך לחזור לדאלאס.‬
‫עכשיו.‬
‫אנחנו זקוקים לרזיסטאנס.‬
‫אתה צוחק עליי.‬ ‫-אני יודע שאנחנו לא נראים רציניים,‬
‫אבל יש לנו תושייה.‬
‫אל תתעסק עם מחלקת ניהול תיקים.‬ ‫-תירגעי, דוט.‬
‫סליחה.‬
‫כן, זה בזבוז זמן.‬
‫סמוך עליי.‬ ‫-אז למה החזקת בזה,‬
‫כשמצאתי אותך מת באפוקליפסה?‬
‫אין לי מושג. אבל האיש שזה היה שייך לו,‬
‫לא הביא לסוף העולם. וניה עשתה את זה.‬ ‫-וניה הביישנית.‬
‫כן. היא יותר חזקה מכולנו יחד.‬
‫מסתבר שהיא כעסה על היחס שקיבלנו כילדים,‬
‫אז היא השמידה את הירח והרסה את העולם.‬
‫זה נשמע הגיוני.‬
‫כן.‬ ‫-זה מושלם.‬
‫עכשיו אנחנו יודעים מה הולך לקרות.‬
‫כן, אלא שזה כבר קרה.‬
‫אל תחשוב, רק תקשיב.‬
‫שכח מהתוכנית של הקשקשן הקטן. זה מסובך מדי.‬
‫התוכנית הטובה יותר היא שנחזור ל-2019.‬
‫אנחנו רק צריכים להשלים עם וניה‬
‫ולעצור אותה מלהשמיד את העולם. קלי קלות.‬
‫טוב, זה...‬
‫זה לא רע, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אבל מה עם חמש?‬
‫כאילו, אתה. כאילו,‬
‫אתה הצעיר.‬ ‫-זה לא אני.‬
‫זה עותק בלתי מפותח שנדפק בקפיצה.‬
‫ובכלל, זה מאוחר מדי עבורו.‬ ‫-מאוחר מדי?‬
‫פסיכוזת פרדוקס? עדיף לגאול אותו מייסוריו.‬
‫מה?‬
‫אתה מציע להרוג אותו?‬ ‫-אתה טועה, לא נהרוג אף אחד.‬
‫תביט בי. אני חמש ואני אישאר בחיים.‬
‫אנחנו רק נפטרים מאיזו מוטציה קטנה.‬
‫אנחנו כורתים פטמה מיותרת.‬
‫רגע...‬
‫אתה בטוח שאתה לא סובל מפסיכוזת פרדוקס?‬
‫מעולם לא הרגשתי יותר טוב.‬
‫הכול בסדר?‬
‫הכול בסדר.‬ ‫-עשינו עסק.‬
‫צריך למהר. קנדי בדרך.‬
‫נותרה פחות משעה עד שזה מתחיל.‬
‫למה אתה כל כך ממהר פתאום?‬
‫תירגע.‬
‫אתה נעשה פרנואיד.‬
‫באמת?‬
‫טוב, בואו נזוז.‬
‫היא תדבר בקרוב.‬
‫וניה, האפשרות היחידה שלך היא לדבר איתנו.‬
‫מי המפעיל שלך? עני לי.‬
‫סליחה?‬ ‫-כולנו ממתינים.‬
‫למה?‬ ‫-לתשובה.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫אז אינך מוכנה. זה מה שאת אומרת?‬
‫מוכנה למה?‬ ‫-זו לא אשמתה.‬
‫יש לה פגיעת ראש, היא לא זוכרת כלום.‬
‫היא התחממה מדי. זה מחק לה את המוח.‬
‫היא עצלנית. היא לא למדה.‬
‫זה לא זה...‬ ‫-אולי היא העמידה פנים כל הזמן הזה.‬
‫היא פשוט לא מוכנה לזה.‬ ‫-כולכם טועים.‬
‫מספר שבע בחרה שלא לזכור באופן מכוון.‬
‫אימא?‬
‫את בסדר?‬
‫ברור שאני בסדר.‬
‫למה שלא אהיה בסדר?‬
‫קרה משהו?‬
‫אני פשוט לא רעבה.‬ ‫-תטעמי.‬
‫זה אולי יעזור לך לזכור.‬ ‫-לזכור...‬
‫וניה, מה את עושה בדאלאס?‬
‫אם תתעלמי ממני, תראי מה יקרה.‬
‫אנחנו נגרום לך לדבר.‬
‫מספר שבע!‬
‫או שתיזכרי,‬
‫או שתלכי לחדר שלך בלי קינוח!‬
‫מה קורה עם האורות, לעזאזל?‬
‫היא לא מגיבה. בוא נעורר אותה.‬
‫הגעת להרוג את הנשיא?‬
‫אלוהים, למה אנשים כבדים יותר כשהם מתים?‬
‫את מנוסה בזה?‬
‫כן.‬
‫היי, אז איך זה היה כששלטתי בך?‬
‫כמו סקס עם בן משפחת בולדווין לא מפורסם,‬
‫כאילו, אפשר להרגיש אותו זז שם,‬
‫אבל למי אכפת?‬
‫למה? איך הרגשת בגוף הלוהט הזה?‬
‫זה היה כאילו שאני חסר עור...‬
‫אבל... עדיין רציתי לגעת בכל דבר.‬
‫כן.‬
‫טוב. אחת... שתיים...‬
‫יופי. טוב, שניכם כאן. אנחנו צריכים לזוז.‬
‫דייגו, אלוהים!‬
‫וואו... מספר שתיים, שלוש וארבע.‬
‫יש לנו כמעט את כל המטרייה.‬
‫ריי, זה אח נוסף שלי, דייגו.‬
‫היי, גבר.‬
‫סליחה שהתפרצנו ככה.‬
‫היי, מי הבחור הזה?‬
‫הרב. הוא עבד עם חמש בנציבות.‬
‫הנציבות?‬
‫אנו מנטרים ושומרים על רצף הזמן והמרחב.‬
‫טוב.‬ ‫-לא, באמת. הייתי שם.‬
‫זה אדיר. הצלחתי להביט ברצף הזמן‬
‫והבנתי מה גרם ליום הדין.‬
‫זו וניה.‬
‫רגע, מה?‬
‫איך?‬ ‫-היא תפוצץ את הבניין הפדרלי בכיכר דילי,‬
‫בדיוק כשהנשיא יעבור שם, בעוד פחות משעה.‬ ‫אנחנו צריכים למצוא אותה ולעצור אותה, מייד.‬
‫רגע, וניה הורגת את הנשיא?‬ ‫-לא. תבינו, הפיצוץ גורם לשיירה לנסוע משם,‬
‫קנדי חי.‬
‫כולם חושבים שרוסיה אחראית לכך, כולל הנשיא.‬ ‫הוא תוקף, והם תוקפים.‬
‫ופתאום, יורד גשם של פצצות אטום.‬
‫טוב...‬ ‫-לעזאזל.‬
‫ריי, מותק.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-לא, אני לא בסדר.‬
‫קודם כול, הדפוק הזה מופיע בסלון שלנו,‬
‫עם עוד אחד מהאחים שלך,‬
‫והוא מדבר על הצורך לעצור‬ ‫את אחת האחיות שלך, לפני שתפוצץ בניין.‬
‫ויש איש מת בשטיח הכי טוב שלי, מותק.‬ ‫-טוב. נוכל... ריימונד. ריי.‬
‫אנחנו נוכל לנקות את זה.‬
‫אנחנו גם מספקים שירותי פינוי גופות.‬
‫אני אוהבת אותך, ריימונד צ'סטנאט...‬
‫והלוואי שהיה לי זמן להתמוטטות העצבים שלך‬ ‫שמגיעה לך כל כך.‬
‫אבל את חייבת ללכת.‬
‫אני חייבת ללכת.‬
‫היי, איפה המגויס החדש?‬
‫עם השיער הפרוע ופרצוף של איש מערות?‬ ‫-אין לי מושג, מצטערת.‬
‫נאמנות אינה בחירה. היא אורח חיים.‬
‫וניה, קשה לי להמשיך לעשות לך את זה.‬
‫אבל אני נושא באחריות ציבורית‬
‫ואני צריך לדעת מי את.‬
‫תאכלי. זה מתקרר.‬
‫אני לא רוצה את זה.‬ ‫-ברור לי שאת לא רוצה,‬
‫אבל אל תעמידי פנים שזה לא קיים.‬ ‫-זו לא העמדת פנים.‬
‫ודאי שכן. בחרת לחיות בפנטזיה.‬
‫ארץ דמיונית שבה לא תצטרכי‬ ‫להתמודד עם זהותך.‬
‫במקום להתמודד עם המורכבות של קיומך,‬
‫בחרת להתחבא בקיומם של אחרים.‬
‫חיים מטופשים בחווה מטופשת.‬
‫לא נועדת לזה.‬
‫אני מקווה שנמצא את וניה בזמן.‬
‫לא תוכלי להכחיש את זהותך, גם אם את מפחדת.‬
‫אני לא מפחדת.‬ ‫-אז תאכלי!‬
‫עוד ביס אחד ותוכלי ללכת.‬
‫מה קורה פה, לעזאזל?‬ ‫-אנחנו חייבים לעצור אותה.‬
‫תצטרך לסיים את זה!‬
‫אני מנסה!‬
‫- מתח חשמלי, תדר אות -‬
‫איך היא עדיין בחיים?‬
‫אני זוכרת.‬
‫אני זוכר.‬
‫שאלה, חבר'ה.‬
‫מפני מי אנחנו מנסים להציל את וניה?‬
‫ה-FBI!‬ ‫-ה-FBI!‬
‫אבל אם התקרה מעכה את כולם,‬
‫למה היא לא עצרה?‬
‫תרגום כתוביות: גיא ברדך‬