EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Jeg er spesialagent Willy Gibbs fra FBI.
Hvor er Sissy? Jeg må snakke med henne.
Mrs. Cooper og gutten er tilbake hos Mr. Cooper.
Hva er etternavnet ditt?
-Hargreeves. -Har du legitimasjon som kan bekrefte det?
Førerkort eller fødselsattest?
-Er du herfra? -Nei.
-Jeg er ikke sikker. -Du er ikke sikker.
Jeg har fortalt at jeg ble påkjørt. Jeg har amnesi.
Nettopp. Amnesi, ja. Det fortalte de meg om.
-Hvordan fungerer det? -Jeg husker bare én måned tilbake.
Bortsett fra navnet ditt.
Ja, bortsett fra det.
Det er nesten som om du
-bare dukka opp ut av løse lufta. -Velkommen til min verden.
"Vanya."
-Det er et russisk navn? -Jeg er ikke russisk.
Hvordan vet du det, med amnesi? Jeg lurer på hvordan du husker navnet ditt
-men ingenting annet. -Jeg vet ikke.
-Hvordan klarte du å kaste betjentene? -Vet ikke!
Hva gjør du her i Dallas?
Jeg vet ikke!
Du snakker russisk.
-Nei, jeg... -Vidunderlig.
-Jeg må ha lært litt som barn. -Litt?
Du kan det veldig godt.
Hvordan kan en ung kvinne som sier at hun ikke er russisk,
men som snakker russisk,
ende opp som barnepike for en tilbake- stående gutt midt i ingenting i Texas?
Jeg må ta en telefon. Det har jeg rett til, eller?
Er det én ting FBI tar på alvor, er det kommunisttrusselen mot landet vårt.
Nei, jeg vil ha svar. Skikkelige svar.
Jeg gjør det som trengs for å få dem.
Du skal ingen steder før jeg finner ut hvem du egentlig er.
-Hva nå? -Ingenting, Luther.
-Forbered deg på å møte din skaper. -Hva med Allison og Vanya?
-De skulle vært her, begge to. -Hva med Diego?
Han er da en ansvarlig, ung mann?
-Noe må ha skjedd med dem. -Drit i Diego.
Drit i alle! Jeg klarte meg bedre alene under apokalypsen.
Fem! Kom igjen.
Vet du hva, Luther? Hvert søsken får ta ansvar for seg selv.
Hva sier du?
-Ble Fem akkurat slemmere? -Sjekk Allison, Klaus. Ok?
Sjekk at hun har det bra. Finn de andre. Vi møtes her. Jeg tar meg av Fem.
Og du.
Dine rettigheter til å ta bolig i meg har blitt annullert.
Jeg angrer ikke på noe.
-Hold deg ute av meg. -Jeg angrer ikke på noe!
Kom deg unna!
Dommedag kommer fortsatt, Fem.
-Vi må finne en ny plan. -Skjønner du ikke?
-Det er over. Vi er alt døde. -Hvor skal du, da?
-Jeg gjør det utenkelige. -Hva faen skal det bety?
-Jeg håpte ikke det ville gå så langt. -Hva mener du, Fem?
Fem.
Fem! Hva mener du?
Fem!
Milde måne, hva i helvete gjør vi?
-Det går bra. Ro deg ned. -Roe meg ned?
Du drepte en støvsugerselger i stua vår.
Teknisk sett gjorde broren det, og de var her ikke for å selge støvsugere.
Det er en gigantisk, død hvit gutt på sofaen vår.
-Ja, det ser ikke bra ut. -Det er over og ut for oss.
Bevegelsen er ferdig.
-Jeg får den elektriske stolen for det. -Du får ikke...
Ok. Ok.
Hei, Ray-Ray. Beklager at jeg kommer sent, men...
-Det passer dårlig, Klaus. -Beklager.
Allison! Hei!
Jeg var så bekymra. Takk Gud for at det går bra.
Hva er i veien? Har dere drevet med bryting her?
Er det sånn å forstå, ja.
Det blir en slik kveld, ja.
Brenne eller begrave?
Jeg hørte et rykte om at du drepte broren din.
ROCCOS RØR
Lavendel.
-Tuller du? -Jeg kunne hyre inn et eget team.
Ja, men ikke ham, for Guds skyld.
Ser du ikke problemet med broren-til-han-du-vet, er du ikke klar.
-Beklager å avbryte, men jeg må dra. -Klapp igjen!
Du må stole på magefølelsen min.
Vaginaen din trenger briller. Han er ikke verd det.
Mamma! Herregud.
Dette kommer kanskje som et sjokk, men ikke alle liker deg.
Høres tåpelig ut, men fortsett.
Du må ha nye folk lojale til oss, ikke regimet. Jeg har sett Diego i felten.
Han er mye bedre opplært enn de fleste rasshølene her. Hvorfor kaste det bort?
Jeg tar personlig ansvar for ham.
Din bror, Fem, og jeg
har en ganske fargerik historie.
Min bror havner i konflikt med alle, meg selv inkludert.
La meg stille deg et spørsmål. Når du ser inn i en geværmunning,
hvor ligger lojaliteten din? Hos familien eller prinsippene dine?
Hos meg.
Jeg tilhører ingen.
Særlig ikke Lila.
Det kan jeg jobbe med. Ta ham gjennom briefingen og fyll ut registreringen.
Men...
Bruser han med én eneste fjær, dreper du ham egenhendig.
-Forstått? -Takk, mamma.
Å, herregud.
Hva gjør du her inne?
Jeg vet ikke hva jeg kan si som får deg til å tro noe annet enn det åpenbare.
Greit nok. Nytt spørsmål.
Hvorfor gjør du det?
Er du innblandet i noe nederdrektig?
Ganske ofte. Tenkte du på noe mer spesifikt?
Den uflidde mannen på konsulatet, han som jagde oss med den lille gutten.
-Han kaller seg Diego. -Ja, det er ham. Han...
Han tror at du vil skade presidenten.
Jeg forstår.
Stoler du på en galnings ord nå for tiden?
Ingen foran ditt ord, men disse...
Disse bildene dreier seg om presidentens besøk i morgen, ikke sant?
Du vet at det er anliggender ved mitt arbeid jeg ikke kan diskutere.
Du har aldri trådt over streken før.
Jeg trenger ikke detaljene, Reggie.
Jeg må bare vite at du ikke er innblandet i det jeg er redd for.
Hva er du egentlig redd for, vennen min?
Det er så mye ved deg som jeg ikke forstår.
Jeg kunne sagt det samme om deg.
Jeg vil dele livet mitt med deg, Reggie.
Men jeg må vite at du er en god mann.
Jeg må vite at du aldri kunne ha skadet presidenten.
Som jeg sa, så er det anliggender i mitt liv
jeg ikke kan diskutere med deg.
Én dag...
håper jeg å kunne dele alt med deg.
Fram til da...
ber jeg deg om å stole på meg.
Jeg kan ikke vente så lenge.
Jeg er lei for det.
Fem?
Pokker.
Fem?
Fem, hva...
Går det bra?
-Jeg må ha nok væske. -Nok væske?
Hva er greia med talkumen?
Den hjelper mot kløe.
Hvilken kløe? Klør det? Hva faen er det som foregår?
Du har en plan, du.
Vel, det er et desperat trekk, men siden våre hjernedøde søsken
ikke er i stand til å rekke en enkel tidsfrist, har jeg ikke noe valg.
-Ikke noe valg med hva? -Jeg må finne meg selv.
Jeg kom til Dallas for 15 minutter siden.
-Burde jeg være bekymra for deg? -Luther. Jeg ble sendt til 1963
på oppdrag for Kommisjonen for å sikre at presidenten ble drept.
-Ditt gamle jeg er der ute? -Nettopp.
Går bare rundt i Dallas?
Går rundt i Dallas med en koffert som kan få oss hjem.
Herregud, Fem. Du er et geni.
Men det er to betydelige problemer med denne planen.
Problem nummer én: Jeg er en erfaren snikmorder.
Etter min mening den farligste snikmorderen i tid og rom.
Jeg liker nok dårlig å møte meg selv.
Problem nummer to, og det er virkelig et skår i gleden:
Det er ikke meningen at du skal eksistere nær deg selv i samme tid.
-Bivirkningene kan være katastrofale. -Å? Hva slags bivirkninger?
Ifølge Kommisjonens håndbok kapittel 27, avsnitt 3b,
er de sju stegene i paradoksal psykose:
Første stadium: fornektelse.
2. Kløe. 3. Ekstrem kløe og urinering.
4. Ovedreven tarmgass. 5. Akutt paranoia.
6. Ukontrollert svette.
Og sju:
Rovlyst, trang til å drepe.
-Trang til å drepe? -Ja.
-Dette er kanskje ikke noen god idé. -Det er en siste utvei.
Har vi noe valg, Luther?
Vet ikke. Du virker litt uberegnelig.
Luther. Du må hjelpe meg med å komme gjennom dette, ok?
-Jeg trenger en speider. -En speider?
En støtte, liksom?
Om den paradoksale psykosen blir for ille, må du hjelpe meg å fullføre oppdraget.
Uansett hva som skjer, eller hva jeg sier,
må vi få tak i kofferten.
-Ok? -Ok.
Ok.
-Kom igjen, Luther. -Ja.
Avhører de henne nå?
Det setter jeg pris på. Jepp.
Ha det bra.
Det var broren min.
Håper du takket ham for at han nesten arresterte meg.
-Han sier at jeg hadde rett. -Rett i hva da?
FBI tror at Vanya kan være en slags KGB-agent.
Det er umulig.
Vi ble begge lurt, Sis.
Det er ingenting å skamme seg over. Uansett er hun ikke den hun lot som.
Det er ikke din feil.
Hun lurte deg på villspor. Det er det kommunistjævlene er opplært til å gjøre.
De utnytter seg av svakhetene våre. Setter oss opp mot hverandre.
Vi kan ikke la dem vinne.
Hvorfor skulle en russisk agent være her, på en gård?
Hvem vet? Kanskje hun bare lette etter et sted å gjemme seg.
Vi kjenner ikke hele bildet.
Hør her.
Jeg tror at du bør ta deg en prat med pastor Moore.
Carl...
Vi må jobbe oss gjennom dette, for pokker. Så tar vi oss en tur.
Til et sted langt unna.
Hadde ikke det vært fint?
Harlan trenger en familie.
Ikke en barnepike.
Våkne, Vanya. Åpne øynene dine.
Jeg har bare noen få spørsmål til deg. Alt er over snart.
-Hva gjør dere? -Rør deg igjen, så vil du angre.
Ser du? Det var laveste spenning. Herfra blir det bare sterkere.
LYSERGSYREDIETYLAMID (LSD) TIL MEDISINSK BRUK
-Hva er det? -Bare slapp av.
Hva er det?
Ikke stritt imot, bare gi etter, ellers blir det ekstremt ubehagelig for deg.
Vi begynner med et enkelt spørsmål.
Hvem er du?
Nummer sju.
Nummer sju! Du er sen til kveldsmaten.
Sett deg ned.
Kom igjen, Vanya. Hvem er du, egentlig? Hvor kom du fra?
Der er jeg.
-Kan vi ikke ta kofferten og løpe? -Det hadde jeg aldri tillatt.
Vi skal vokte koffertene med livet.
Det er det iboende paradokset der dette blir vanskelig.
Jeg setter egen eksistens i fare ved å være i samme rom.
-Hva mener du? -Følg med.
Om det gamle jeg ikke reiser tilbake til 2019, som han skal,
rakner alt sammen. Da eksisterer jeg ikke lenger. Skjønner?
Jeg skjønner.
Vår beste mulighet er å snakke med ham, snakke ham til fornuft.
Han kommer til å forstå. Stol på meg.
Jeg kjenner meg selv bedre enn...
enn jeg kjenner meg selv.
Du klødde deg nettopp i nakken.
-Det er steg to av psykosen. -Nei. Jeg klødde meg ikke.
-Fornektelse er første steg. -Det går fint, ok?
-La oss holde oss til oppdraget. -Vent!
-Hva? -Kanskje jeg skal gå først.
-Hvorfor? -Du skremmer ham.
Støte på en mini-dobbeltgjenger? Det rabler for ham.
La meg bryte isen.
-Ok. -Ok.
Fem.
Hva kalte du meg nå?
Det er meg.
Nummer én?
Luther.
-Hvordan...? -Det går bra.
Alt er helt fint. Jeg kan forklare.
Men først må jeg presentere deg for noen.
Bare lov meg at det ikke rabler for deg.
-Hva i helvete snakker du om? -Ikke få panikk.
Ikke gjør det.
Greit.
Hei sann, fremmede.
-Det er veldig stort. Ikke rot deg bort. -Ellers dreper du meg?
Er du fortsatt sint, din forvokste baby?
Nei, jeg elsker å bli kidnappet og truet med å bli drept.
La oss forsikre oss om at du blir en så god agent som mulig,
så trenger ingen å bekymre seg for drap.
-Vent, Lila. Jeg må ut herfra. -Slapp av.
-Jeg har ikke tid til dette nå. -Vi har all tid i verden.
Tidslinja er livslinja di.
-Hva gjør dere her, egentlig? -Det er det beste.
Vi beskytter tidslinja. Du vet alt det der med superhelter og ensomme ulver?
Småtteri sammenliknet med dette.
Vent litt. Småtteri. Kommisjonen styrer altså tiden?
Alt i tiden?
Vi opprettholder den korrekte tidslinja, men ja, egentlig.
-Hvordan i helvete gjør dere det? -Kom, så viser jeg deg det.
-Her kommer en ny rekrutt. -Velkommen til informasjonsmøtet.
Ta denne.
-Vent... -Ok...
Åpne velkomstpakken og sett deg.
Alle spørsmål besvares etter filmen.
-Hvor lenge varer det? -Sett deg ned.
Vi får en bedre morgendag om dagen i dag fungerer ordentlig.
Dette må virkelig fungere, så...
ikke drit deg ut.
Ok. Ha det.
Hei, der. Jeg er herr Koffert. Om du ser denne presentasjonen,
har du tatt den beste beslutningen i resten av livet.
Du blir med i Kommisjonen.
I løpet av de neste 90 minuttene skal jeg vise deg rundt her.
Vi to skal ha det gøy sammen.
I Kommisjonen fins det veldig mange jobbmuligheter,
du bare må oppdage. Hvilken avdeling passer deg best?
Analytiker: hold oss informert. Delta i operasjoner: hold oss trygge.
Operatør ved Evighetssentralbordet: nøkkelen til alt vi gjør.
I disse rommene overvåker vi hele tidslinja,
og rapporterer alle uregelmessigheter vi ser.
Tidslinja skal være korrekt til envher tid.
Uansett ferdigheter, utdanning eller hva du godtar av moralsk tvilsomhet,
kan Kommisjonen tilby deg en spennende karriere.
Vi begynner med rør-rommet.
USAS FØRSTE IRSKE PRESIDENT
Vel... Dette var da hyggelig?
Vi tre, samlet som dette.
-Nei. -Nei.
Kan noen forklare meg hvorfor jeg drikker en pint Guinness
-med en yngre utgave av meg selv? -Eldre, faktisk. 14 dager eldre enn deg.
Jeg har smartere kjønnshår. Hvordan er det mulig?
Jeg kan forklare. Om én time, på gressknausen,
før presidenten blir drept, bryter du kontrakten din med Kommisjonen.
Jeg vet at du vurderer det.
Gjennom alle årene i apokalypsen bekymrer vi oss for familien.
I dag skal du gjøre noe med det.
Du skal prøve å reise fram i tid, til 2019.
Men du kommer til å ødelegge spranget og havne i denne knøttkroppen.
-Fanget for alltid, liten og pubertal. -Ok.
Sett at jeg tror deg. Skal jeg unngå å hoppe?
Nei, du må hoppe. Hopper du ikke, opphører min eksistens.
Men du må hoppe riktig.
-Jeg er lutter øre. -Første gangen beregnet jeg feil.
Derfor endte jeg i denne kroppen. Men nå har jeg riktig beregning.
-Hva er det? -Jeg forteller det gjerne
i bytte mot kofferten du har under bordet.
Du drar til 2019 som planlagt, men denne gang med riktig beregning,
og fortsetter å være voksen mann.
I bytte mot det, får vi kofferten du ikke trenger lenger.
Tidslinja er gjenopprettet og paradokset er løst.
Alle lever lykkelig i alle sine dager.
Det var mye å ta innover seg.
Hva tror du?
Jeg tror...
at jeg må pisse.
Bortsett fra den svette luggen,
så gikk vel det ganske bra?
Nei, det er noe...
-Det er noe som ikke føles riktig. -Hva mener du?
Jeg stoler ikke på ham.
Men han er jo deg.
Nettopp.
En ryddig arbeidsplass er en arbeidsplass der alle er fornøyd.
EVIGHETSSENTRALBORD 2589 KUN AUTORISERT PERSONELL
Bingo. Evighetssentralbordet.
Greit. Hvor vanskelig kan det være?
SYSTEMFEIL ID_10T
-Vær så snill. Ikke skad meg. -Hvem faen er du?
Herb. En analytiker.
-Jeg heter Diego. Jeg har kniv. -Ja, jeg ser det.
Den er veldig blank.
Pust.
Det er en ære å møte deg, Mr. Hargreeves.
-Vet du hvem jeg er? -Det gjør alle.
Du er Nummer to. En legende.
-Virkelig? -Mr. Hargreeves, du kan ikke være her.
Snakker man sånn til en legende, Herb?
Vet du hvordan denne fungerer?
-Jeg er sertifisert ESB-operatør. -Bra.
Du må finne en dato. 22. november 1963. Drapet på John F. Kennedy.
Uautorisert bruk av Evighetssentralbordet bryter regel 67D...
Ikke vær så kjip.
Du forstår ikke.
-Det har vært et coup d'état. -Er det en Cadillac?
Nei.
Håndtereren har tatt over Kommisjonen.
Hele stedet har gått rett vest, og folk forsvinner.
-De dreper oss om de finner oss. -Du får begynne før de tar oss, da.
-Én rask titt, og så må du dra. -Kompisen min.
Ok...
Å nei. Hvorfor skulle du... Nei. Ille.
Ikke skad tidslinja, det er en regel
jeg har tenkt å følge.
Denne kobles til denne...
Ok.
Da setter vi i gang.
Dallas. 22. november 1963.
-Her har vi det. Rett før drapet. -Drapet?
Følg med. Presidenten svinger straks inn på Dealey Plaza.
Én sving inn på Elm, nå, så begynner de å skyte.
-Hva i helvete er det? -Det er FBI-bygningen.
Men hvorfor sprengtes den?
-Skal ikke det skje? -Nei, det skal ikke...
Han kjører videre. Drepte de ham ikke? Fy faen.
Jøss, det er no bueno.
Det var ikke skudd, men en eksplosjon.
-Hørte det i Frankel-videoen. -...angrepet på Dealey Plaza,
Sovjet nekter plent for det.
Moskva lover et voldsomt tilsvar til de amerikanske angrepene.
Anchorage i Alaska er lagt i grus av Den røde fare!
Verden holder pusten, idet vi står på randen av atomkrig.
Søk dekning, borg...
-Det var det Hazel prøvde å si. -Hazel?
Det utløser dommedag. Har du en annen vinkel til FBI-bygningen?
Se her.
Og...
Vanya.
-Vanya er bomben. -Vanya er bomben, ja.
Hun vil alltid være bomben.
Jeg må tilbake til Dallas. Nå.
Vi trenger La Résistance.
Nå tuller du med meg.
Vi ser kanskje stusselige ut, men vi er snarrådige.
-Ikke tull med saksbehandlerne. -Ro deg ned, Dot.
Unnskyld.
Ja. Det er bortkasta tid. Stol på meg.
Hvorfor holdt du den, død etter apokalypsen?
Aner ikke. Men han den tilhørte, skapte ikke jordas undergang. Det var Vanya.
-Forsagte, lille Vanya. -Ja.
Hun er sterkere enn oss alle til sammen.
Hun var forbanna for måten vi behandla henne son barn,
derfor ødela hun månen og fikk jorda til å gå under.
Greit nok.
-Ja. -Dette er perfekt.
Nå vet vi hva som skjer.
-Ja, bortsett fra at det har skjedd. -Ikke tenk, bare lytt.
Glem den lille dustens plan. Den er for komplisert.
En mye bedre plan er at vi to reiser til 2019.
Vi må bare bli venner med Vanya og forhindre at hun ødelegger jorda. Lett.
Det er...
-Ikke verst? -Nei.
Men hva med Fem? Deg, altså?
-Den unge deg. -Det er ikke meg.
Det er en prepubertal kopi, som ble ødelagt i tidshoppet.
-Det er uansett for sent for ham. -Å?
Paradoksal psykose? Det beste er å gjøre slutt på ham.
Hva?
-Å drepe ham? -Nå tenker du helt feil.
-Vi dreper ingen. -Nei...
Se. Jeg er Fem, og jeg vil fortsatt være i live.
Vi blir bare kvitt en dobbeltgjengermutant.
Amputerer en rudimentær brystvorte.
Vent...
-Kanskje du har paradoksal psykose? -Jeg har aldri følt meg bedre.
Er alt i orden?
-Alt er i orden. -Vi har en avtale.
Vi må skynde oss. Kennedy er på vei. Mindre enn én time til det skjer.
-Hvorfor vil du plutselig dra? -Slapp av.
-Du begynner å bli paranoid. -Gjør jeg det?
Ok. Da går vi.
Hun begynner tidsnok å snakke.
Å snakke med oss er ditt eneste alternativ, Vanya.
Hvem er føringsoffiseren din? Svar meg.
-Unnskyld? -Alle venter.
-På hva da? -Svaret.
Jeg forstår ikke.
Sier du at du ikke er forberedt?
-Forberedt på hva? -Hun slo hodet og husker ingenting.
Hun ble overopphetet. Minnet ble slettet.
Hun er lat. Leste aldri.
-Nei, det er ikke det... -Kanskje hun bare lot som.
-Hun er ikke klar for det. -Dere tar feil, alle sammen.
Nummer sju velger å ikke huske med vilje.
Mamma?
-Går det bra? -Selvsagt gjør det det.
Hvorfor skulle det ikke det?
Er det noe galt?
-Jeg er bare ikke sulten. -Smak.
-Da husker du kanskje. -...huske.
Hva gjør du i Dallas, Vanya?
Fortsett å overse meg. Se hva som skjer.
Vi skal få deg til å snakke.
Nummer sju! Enten så husker du,
eller så går du på rommet uten dessert!
Hva faen skjer med lysene?
Hun svarer ikke. Vi får oppmuntre henne.
Er du her for å drepe presidenten?
Herregud, hvorfor er folk så mye tyngre når de er døde?
Har du mye erfaring med dette?
Ja.
Hvordan var det da jeg tok bolig i deg?
Som å ha sex med én av de mindre kjekke Baldwin-brødrene.
Du føler at han skramler rundt der inne, men bryr du deg, egentlig?
Hvorfor spør du? Hvordan var det å styre denne heite kroppen?
Det var som å ikke ha hud,
men likevel ha lyst til å ta på alt mulig.
Å ja.
Ok. Én... to...
Så bra.
Ok, begge to er her. Vi må dra.
Diego! Jesus!
Jøss. Numer to, tre og fire.
Vi har nesten straight flush i Umbrella her.
Ray. Dette er min andre bror, Diego.
Hei, mann. Beklager å buse inn sånn.
-Hvem er han fyren der? -Herb. Han jobba med Fem i Kommisjonen.
-Kommisjonen? -Vi overvåker og vedlikeholder tid og rom.
-Ok. -Seriøst. Jeg var nettopp der.
Jeg fikk se tidslinja, jeg vet hva som forårsaker dommedag.
-Det er Vanya. -Hva?
Hvordan?
Hun sprenger FBI-bygget idet presidenten kjører forbi, om mindre enn én time.
Vi må finne og stoppe henne nå.
-Dreper Vanya presidenten? -Nei.
Eksplosjonen fører til at kortesjen drar. Kennedy overlever.
Alle tror at Russland står bak. Presidenten slår tilbake,
de slår tilbake. Så regner det atombomber.
-Ok... -Pokker.
Ray, vennen min.
-Går det bra med deg? -Nei, det gjør det ikke.
Denne fyren kommer inn med en stråle med en ny bror, og han snakker om
å stoppe én av søstrene dine fra å sprenge bygninger, og en død mann ligger her.
Ok. Kan vi... Raymond... Ray...
Vi kan få det renset.
Vi tilbyr også likfjerning.
Jeg elsker deg, Raymond Chestnut...
Og jeg skulle ønske at jeg hadde tid til nervesammenbruddet som du fortjener nå.
Men du må dra.
Jeg må dra.
Hvor er den nye rekrutten? Med uflidd hår og huleboerfjes?
Jeg aner ikke. Beklager.
Lojalitet er ikke noe valg, men en livsstil.
Jeg vil ikke gjøre dette mot deg, Vanya,
men jeg har et ansvar overfor offentligheten, og må vite hvem du er.
-Spis opp. Det blir kaldt. -Jeg vil ikke ha.
Det vet jeg, men du kan ikke late som at det ikke fins.
-Jeg later ikke som. -Det gjør du.
Du velger å leve i en fantasi,
en liksomverden der du ikke må se ditt sanne jeg i øynene.
I stedet for å stå ansikt til ansikt med din verden, gjemmer du deg i en annens.
Et tåpelig liv på en tåpelig gård.
Det er ikke myntet på deg.
Jeg håper at vi finner Vanya i tide.
Du kan ikke fornekte ditt sanne jeg mer, selv om du er redd.
-Jeg er ikke redd. -Så spis! Én bit til, så kan du gå.
-Hva faen er det som skjer? -Vi må stanse henne.
Da må du drepe henne.
Jeg prøver!
Hvordan kan hun være i live?
Jeg husker det.
Et spørsmål, dere.
Hvem prøver vi å redde Vanya fra?
-FBI! -FBI!
Men om de sitter fast i taket, hvorfor stopper hun ikke?
Tekst: Fredrik Island Gustavsen