‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫- מיזם חדש ומרגש‬ ‫המונים נהרו לפתיחת מלון יוקרה חדש -‬
‫בוקר טוב.‬
‫לחלקנו.‬
‫- אבד כלב‬ ‫מיסטר פניקראמב -‬
‫בוקר טוב!‬
‫הא.‬
‫לעזאזל.‬
‫לעזאזל!‬
‫שלום לך, איש זר.‬
‫אה. היי.‬
‫- בוורלי הילס, קליפורניה -‬
‫- לוס אנג'לס‬ ‫מונית -‬
‫זה או זה?‬
‫לא. אני רוצה לשמוע את הסיפור‬
‫על הפעם שאקדמיית המטרייה‬ ‫הביסה את השודדים במוזיאון.‬
‫שוב?‬
‫טוב.‬
‫היה זה לילה חשוך וסוער…‬
‫קלייר? זאת אימא.‬
‫אימא?‬
‫מה?‬
‫מי את, לעזאזל?‬ ‫-פטריק?‬
‫אימא!‬ ‫-מה קורה? מי האישה הזאת?‬
‫איפה התינוקת שלי?‬
‫יש לך עשר שניות לעזוב.‬
‫איפה קלייר?‬ ‫-גברת, אין כאן קלייר.‬
‫את מפחידה אותה!‬ ‫-סליחה. אני…‬
‫משהו לא בסדר.‬
‫משהו ממש לא בסדר.‬
‫הגענו. מלון אובסידיאן.‬
‫- שישיית קנדי -‬
‫אנחנו מארחים כאן את כל סוגי האנשים.‬
‫- הרגריבס, אליסון -‬
‫- הרגריבס, קלאוס -‬
‫- לות'ר הרגריבס‬ ‫סוכן כפול אמריקאי -‬
‫- הרגריבס, וניה -‬
‫- סיסי קופר מתה באחד באוקטובר 1989‬ ‫באוקלנד, קליפורניה, תחת שם בדוי. -‬
‫את נתת לי‬
‫את המתנה הכי גדולה בחיים.‬
‫בזכותך הרגשתי שאני חיה בפעם הראשונה.‬
‫עזרת לי למצוא שוב תקווה.‬
‫זה דבר נפלא.‬
‫- עיצובים נצחיים לכל מצב! -‬
‫ואת אפילו לא מבחינה שאת תקועה בקופסה‬
‫עד שמישהו בא ומוציא אותך משם.‬
‫אפשר לעזור?‬ ‫-היי.‬
‫תודה.‬
‫רחוב אולד הולנד, פנסילבניה.‬
‫אלוהים, איזו חורבה.‬
‫העבריין הקטן הזה הוא הבן שלך.‬
‫לכאורה, הבן שלי.‬
‫זה כל כך מצחיק.‬
‫רגע, מי האימא?‬
‫ליילה.‬ ‫-סליחה?‬
‫ליילה כאן?‬ ‫-הייתה.‬
‫היא הביאה אותו אתמול בלילה והסתלקה.‬
‫אני לא כל כך אוהב אותה.‬ ‫-אל…‬
‫טכנית, היא בת משפחה.‬
‫היא ניסתה לרצוח אותנו, כאילו, אתמול.‬
‫כן, כמו שאמרתי, משפחה. דייגו, היא חוזרת?‬
‫כדאי לה מאוד לחזור‬
‫כי יש לנו דברים חשובים יותר‬ ‫להתמודד איתם עכשיו!‬
‫תירגע.‬
‫איפה לות'ר?‬ ‫-למי אכפת? בטח יצא לרוץ.‬
‫אהבתי את התספורת.‬
‫דיברתי עם מרקוס אתמול בערב.‬
‫רגע, מה? דיברת עם האויב?‬
‫לבדך?‬ ‫-מישהו היה חייב לעשות משהו.‬
‫מי בחר בך, וניה?‬
‫קוראים לי ויקטור.‬
‫מי זה ויקטור?‬
‫אני. זה מי שהייתי מאז ומעולם.‬
‫זה מפריע למישהו?‬
‫לא, אין לי בעיה עם זה.‬
‫גם לי לא. מגניב.‬
‫אני באמת שמח בשבילך, ויקטור.‬
‫אבל בפעם האחרונה שבדקתי,‬ ‫אתה לא מדבר בשם המשפחה.‬
‫הכול בסדר, טוב? מרקוס מבין לחלוטין.‬
‫הוא לא מעוניין במלחמה יותר מאיתנו.‬
‫על מה אתה מדבר? הוא ניסה לרצוח אותנו!‬
‫גם ליילה, ועשית איתה ילד.‬ ‫-זה לא העניין!‬
‫עשינו עסקה.‬
‫הוא יחזיר לנו את המזוודה של חמש‬ ‫ואז נצא מציר הזמן.‬
‫ניפגש בהמשך היום למסירה.‬
‫תודה לאל!‬
‫זה מהלך של טירונים. הבחור עובד עליך.‬
‫באמת?‬ ‫-כן, אבל אולי נוכל להשתמש בזה.‬
‫נסובב את זה עליהם, ואז נחסל אותם.‬
‫דייגו, עצור, בבקשה.‬
‫ואתה לא תעשה היום כלום.‬
‫חוץ מליצור חיבור רגשי עם הצאצא שלך.‬
‫צאצא לכאורה.‬
‫אני אביא את המזוודה,‬
‫ואז כולנו נחזור ונתקן את ציר הזמן.‬
‫היי, אנחנו לא הולכים לשום מקום!‬ ‫זה ציר זמן מקובל לחלוטין.‬
‫תגיד את זה לאליסון,‬
‫שמתאבלת למעלה על בתה,‬ ‫שבכלל לא קיימת כאן!‬
‫שלא לדבר על זה שהחליפו אותנו בגושים,‬ ‫קוביות, ציפורים וכל מיני חרא!‬
‫מבזק חדשות, גאונים! זה לא קשור אלינו!‬
‫תסתכלו סביבכם.‬
‫אם לא שמתם לב, קץ הימים לא הגיע.‬
‫אין אפוקליפסה. השמש זורחת.‬
‫ציפורים עושות מה שציפורים עושות.‬ ‫זה כל מה שמשנה.‬
‫אנחנו לא מתעסקים יותר עם הזמן,‬
‫ואני פרשתי באופן רשמי.‬
‫הוא שם אפטרשייב?‬
‫אני מודאג.‬
‫היי. מה דעתך שנצא מפה?‬
‫נצא לטיול קטן.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫אני מדבר על לנסוע קצת לכפר.‬
‫אתה ואני, הרוח בשערנו.‬
‫תלמה ולואיז בכביש הפתוח.‬
‫אתה יודע שהן מתו בסוף.‬
‫מחזיקים ידיים,‬
‫וחיים את החיים הכי טובים שאפשר,‬ ‫מלאך קטן שלי!‬
‫תקשיב לי.‬
‫כמעט מתי בלילה מהפלוצים של לות'ר.‬
‫אנחנו חייבים לצאת מפה, לשאוף אוויר צח!‬
‫טוב, אני אפול בפח. למה אני, קלאוס?‬
‫כי אמרת שפרשת, וזה מה שעושים אנשים בפנסיה.‬
‫לא מגיע לך ליהנות קצת?‬ ‫-אין לובסטרים.‬
‫סליחה?‬ ‫-היו פה שלושה לובסטרים לפני דקה.‬
‫טוב, אולי צ'ט טחן אותם לשייק של בוקר.‬
‫אתה אידיוט, אבל אני בפנים.‬
‫תעזוב אותי! תוריד ממני את הידיים!‬ ‫-ראיתי מה עשית.‬
‫היי, מה לעזאזל אתה עושה?‬
‫הבן שלך דחף שלושה מיני מאפינס במכנסיים.‬
‫וזה בופה! אני יכול לקחת מה שמתחשק לי!‬
‫אני מטפל בזה. בוא.‬
‫רגע, תירגע.‬ ‫-הגיע הזמן לחוקים בסיסיים.‬
‫מה דעתך על "בלי תקיפות פיזיות"?‬
‫זה…‬ ‫-תשתוק ותקשיב.‬
‫אבא שלי היה מניאק ברמה עולמית.‬
‫כשאני הייתי מושתן קטן כמוך, הבטחתי לעצמי‬
‫שלעולם לא אתנהג כמוהו לילדים שלי.‬
‫די, אני אתחיל לבכות.‬
‫אבל אני אדם עסוק,‬ ‫עם הרבה אחריות על הכתפיים, טוב?‬
‫אז אני גם לא אתן לך לעכב אותי.‬
‫כן, אתה נראה ממש עסוק כרגע.‬
‫אתה יכול להישאר עד שאימא שלך תחזור, טוב?‬
‫אבל מספיק לעשות דברים מטומטמים,‬
‫או שלך ולי תהיה בעיה רצינית.‬
‫תסתכל עליי.‬
‫אתה מבין אותי?‬
‫בן אדם, ה…‬
‫האוזן שלך דולפת.‬
‫אני…‬
‫שכחתי לארוז את התרופה לאוזניים.‬
‫תרופה לאוזניים?‬
‫אם אני לא מנקז אותה, המוגלה נוזלת‬ ‫וזה מריח כמו קיא של חתולים.‬
‫בוא.‬
‫לאן נראה לך שאתה הולך?‬
‫ענייני ילדים. אני כבר חוזר.‬ ‫-לא.‬
‫אני צריך שתישאר פה ולא תעשה שטויות‬ ‫עד שאחזיר את המזוודה.‬
‫כן, ואתה לא הבוס שלו, טוב?‬
‫מי…‬ ‫-קדימה.‬
‫נקנה כמה משקאות קלים לנסיעה.‬
‫לפעמים צריך לנקות את הראש.‬ ‫-רגע. לאן אתם הולכים?‬
‫להוציא את העכברושים מהמבוך.‬ ‫-קדימה. תזדרז.‬
‫אימא?‬
‫למה אנשים קוראים לי ככה כל הזמן?‬
‫איפה אני?‬
‫באקדמיה, טיפשון. כולם מחכים לך.‬
‫באקדמיה?‬
‫הנה הוא.‬
‫בבקשה, תצטרף אלינו.‬
‫זה בסדר. אף אחד לא יפגע בך.‬
‫שייק?‬
‫כן, תודה.‬
‫אתה בטח מת מרעב.‬
‫אה…‬
‫לא, עדיף שלא. זאת חמאת קשיו?‬
‫חמאת קשיו, חמאת שקדים,‬ ‫חמאת חמניות, טחינה, אגוז ברזיל.‬
‫וואו. אתם יודעים מה?‬
‫אם כבר הזכרתם את זה, אני קצת רעב באמת.‬
‫תתכבד.‬ ‫-תודה.‬
‫אז אנחנו יודעים שאתה מספר אחת,‬
‫אבל עדיין לא הכרנו באופן רשמי.‬
‫אני בן, מספר שתיים.‬
‫ממש נהדר לפגוש אותך שוב, חבר.‬
‫למה כולם מסתכלים עליי ככה כל הזמן?‬
‫כי אתה מת כבר 15 שנה.‬
‫מת?‬
‫מה זאת אומרת מת?‬
‫זה סיפור די ארוך.‬
‫בכל אופן, אני פיי, מספר שלוש.‬
‫אלפונסו, ארבע.‬
‫סלואן. חמש, היי.‬
‫היי.‬ ‫-אני ג'יימי, שש.‬
‫זה כריסטופר, כמובן. מספר שבע.‬
‫אל תתייחס אליו. הוא במצב רוח חצוף היום.‬
‫הוא לא יבין.‬
‫רגע, מה עם מספר אחת?‬
‫מה איתו?‬ ‫-איפה הוא?‬
‫זה מה שאנחנו רוצים לדעת.‬
‫אנחנו משחקים משחק?‬
‫לא משנה איזה משחק המטריות משחקות,‬ ‫אתם תפסידו!‬
‫אתם חטפתם את מספר אחת שלנו,‬
‫אז אנחנו חטפנו אותך.‬
‫רגע, חטפנו את מרקוס?‬
‫למה שנעשה את זה?‬
‫הכרזת מלחמה? משאלת מוות?‬
‫בפעם האחרונה שראינו אותו,‬ ‫הוא היה עם אחותך.‬
‫איזו מהן?‬ ‫-הקטנה עם הכוחות הגדולים.‬
‫וניה?‬
‫טוב, אני חייב לומר,‬
‫ממש לא מתאים לווניה לחטוף מישהו.‬
‫יחד עם זאת,‬ ‫אני בדרך כלל האחרון שיודע על הדברים האלה.‬
‫אתה מספר אחת שלהם. אתה לא אמור לדעת הכול?‬
‫נכון, הגיוני לחשוב כך.‬
‫משמעת מעולם לא הייתה הצד החזק שלנו.‬
‫הכול די חופשי שם.‬
‫אז, תקשיבו.‬
‫נשמע שיהיה קל לתקן את זה.‬
‫אני אחזור. המשפחה שלי בטח דואגת לי מאוד,‬ ‫למען האמת.‬
‫אם הבחור שלכם אצלם,‬ ‫אני אחזיר אותו בלי שריטה.‬
‫בסדר? לא קרה שום אסון.‬
‫איך זה נשמע?‬
‫טוב?‬
‫נהדר.‬
‫מה בוער לך? תישאר פה עד שמרקוס יחזור.‬
‫המשפחה שלי תבוא לחלץ אותי.‬
‫נפלא.‬
‫בינתיים, תרגיש בבית.‬
‫אה, ו…‬
‫שאני לא אשכח, אם תנסה להימלט,‬
‫הציפורים של פיי ינקרו לך את העיניים‬ ‫ויקימו קן בגולגולת שלך.‬
‫מגניב.‬
‫אז מה אתה אוהב לעשות בזמנך הפנוי?‬
‫- מלון אובסידיאן -‬
‫היי, ישנת קצת?‬
‫הבאתי לך ארוחת בוקר.‬
‫אני לא רעבה.‬
‫קדימה. כדאי שתאכלי משהו.‬
‫הכול באשמתי.‬ ‫-תפסיקי. לא.‬
‫ידעתי שאם נחזור, ייתכן שמשהו ישתבש.‬
‫ידעתי את זה, ולקחתי את הסיכון בכל מקרה.‬
‫עזבתי את ריי כדי להיות עם קלייר, ועכשיו…‬
‫זה כאילו שהיא מעולם לא הייתה קיימת.‬
‫אין לי אפילו תמונה שלה.‬
‫אולי יש דרך לצאת מזה.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫המזוודה של חמש. אני אנסה להחזיר אותה.‬
‫איך?‬
‫יש לי פגישה היום שוב עם מרקוס.‬ ‫נעשה עסקת חליפין.‬
‫שוב?‬
‫כן, נפגשתי איתו אתמול בלילה, ו…‬ ‫-לבד. מה עבר לך בראש?‬
‫הרגשתי צורך לעשות משהו.‬
‫בשבילך. בשביל כולנו.‬
‫מה? מה את…‬
‫השתגעת אם נראה לך שלא אבוא איתך.‬
‫את אפילו יותר משוגעת‬ ‫אם את חושבת שאתנגד לך.‬
‫פשוט אל תרימי עדיין ידיים, טוב?‬
‫ממתי את האופטימית כאן?‬
‫אני מניח שאני עושה קצת שינויים.‬
‫השיער.‬
‫זה קצת יותר מזה, למען האמת, אבל…‬
‫אני אסביר בדרך.‬
‫טוב.‬
‫ברלין, אנחנו בדרך.‬
‫קדימה, תפעלי, מזוודה מטומטמת.‬
‫אני מוכנה לזוז.‬
‫חתיכת כלבה מזדיינת!‬
‫לכי להזדיין!‬
‫למה את לא עובדת,‬
‫כלבה קטנה!‬
‫אני צריכה להגיע לברלין!‬
‫פאק!‬
‫- אטרקציות תיירותיות לפניכם -‬
‫זה לא כזה נורא, למען האמת.‬
‫אתה רואה? אמרתי לך.‬
‫אם חושבים על זה, כל חיי הייתי תחת לחץ.‬
‫משימות עבור אבא,‬
‫עבודה בנציבות, מנסה לשרוד את האפוקליפסה.‬
‫תמיד מסתכל מעבר לכל פינה,‬ ‫מחכה שהבלתי נמנע יקרה.‬
‫נחמד לעצור ולקחת נשימה.‬ ‫-יופי לך, אחי.‬
‫הפרישה הולמת אותך.‬
‫טוב!‬
‫סימנתי את כל האטרקציות בדרך.‬
‫אני לא בטוח שיהיה לנו זמן לכל זה.‬
‫במאפייה של ריקי יש עוגות עטורות פרסים.‬
‫טוב, אם רק תיתן לי שתי שניות להסביר…‬
‫זהו זה… אל…‬
‫תקשיב לי. תשתוק לשתי שניות.‬ ‫רק שתי שניות? טוב?‬
‫טוב, כולי אוזן.‬
‫אנחנו נוסעים לפנסילבניה‬
‫כדי למצוא…‬
‫את אימי הביולוגית.‬
‫סליחה?‬ ‫-אני מצטער, טוב?‬
‫הייתי צריך שמישהו יבוא איתי‬ ‫בשביל תמיכה רגשית.‬
‫תמיכה נפשית, כמו שנאוצר?‬
‫ידעתי שלא תבוא אם אספר לך,‬ ‫אז מה הייתי אמור לעשות?‬
‫ועוד איך לא הייתי בא. אתה יודע למה?‬
‫כי אני אמור להיות אחרי פרישה!‬ ‫-אני יודע.‬
‫אני יודע!‬ ‫-זה היה אמור להיות טיול נטול דאגות.‬
‫זה עדיין יכול להיות, מותק.‬
‫כדור החוטים? קלאוס, תסתובב.‬
‫כדור החוטים! תסתובב!‬ ‫-מה? חמש!‬
‫זה אחד הטובים ביותר! קדימה!‬
‫חמש, אנחנו נמות!‬ ‫-לא אכפת לי!‬
‫חמש, תעזוב!‬
‫יודע מה? אין חוטים, אין אימא ביולוגית.‬
‫למה לא סיפרת לי קודם?‬ ‫-אני לא…‬
‫אני לא מאמינה שלא הבנתי את זה.‬
‫איך יכולת להבין?‬
‫אני יודעת. אני מרגישה כזאת דפוקה.‬
‫היי… אולי תשתקי רגע?‬
‫לא יכולת לדעת כי…‬
‫אני לא לגמרי ידעתי.‬
‫להיות עם סיסי…‬
‫אני לא יודע. משהו נפתח אצלי בזכותה.‬
‫היא הוכיחה לי שאני לעולם לא אהיה חופשי‬ ‫אם אתחבא מהאני האמיתי שלי.‬
‫ואחרי שאיבדתי אותה, הבנתי…‬
‫שאני פשוט לא יכול להסתתר יותר.‬
‫אני לא מוכן.‬
‫את יודעת, תמיד שנאתי מראות.‬
‫חשבתי שכולם מרגישים מוזר בעור של עצמם.‬
‫כנראה שזה לא המצב, נכון?‬
‫מה אתה רואה עכשיו?‬
‫את עצמי.‬
‫רק את עצמי.‬
‫תודה שנתת בי אמון עם זה.‬
‫אתה חלק מהמשפחה, ויקטור.‬
‫בסדר?‬
‫ושום דבר לא יגרום לי לאהוב אותך פחות.‬
‫בוא.‬
‫כן, אתה יודע.‬
‫לא יודע למה,‬ ‫אבל חשבתי שזה יהיה הרבה יותר גדול.‬
‫זה נראה לי די גדול.‬
‫עכשיו לשאלה האמיתית.‬
‫איך אתה יודע שאימך הביולוגית‬ ‫נמצאת בפנסילבניה?‬
‫בגלל שכשהייתי בסופה‬ ‫של חגיגת שתייה בת שבועיים,‬
‫ואני לא יודע מה היה התאריך המדויק‬
‫כי עשינו זנקס וכל מיני כאלה,‬
‫אבל איימי ויינהאוס הובילה במצעדים.‬
‫זאת אומרת שמדובר ב…מה? תחילת שנות האלפיים?‬
‫נכנסתי למשרד של אבא,‬ ‫בחיפוש אחר המפתח לכספת שלו,‬
‫כי הוא אמר לפוגו לנעול‬ ‫את כל מה שאפשר לגנוב.‬
‫אבל במקום זאת,‬ ‫מצאתי אוצר בלום של היסטוריה משפחתית‬
‫המסופר דרך ספחי המחאות ישנים.‬
‫רייצ'ל הרשברגר?‬
‫- 3,000 דולר -‬
‫הייתי גמור מכדי לעשות משהו בנידון,‬ ‫פחדתי לחפש אותה.‬
‫אבל בתוך תוכי תמיד תהיתי‬ ‫למה היא מכרה אותי תמורת 3,000 דולר.‬
‫כאילו, באמת, היא לא יכלה להתעקש‬ ‫על 5,000 או 6,000?‬
‫ראית משהו על אימא שלי?‬
‫לא, אני מצטער.‬
‫למה עכשיו?‬ ‫-כאילו, דה.‬
‫אבא מתכחש לנו. גרייס היא לא גרייס.‬
‫בן איננו.‬
‫הרגשתי שעכשיו זה הזמן המתאים‬ ‫לגלות מי יכולתי להיות‬
‫אם לא הייתי גדל במשפחה המטופשת הזאת.‬
‫אתה באמת יכול לקרוא למה שהיה לנו, משפחה?‬
‫לא. זה יותר כמו…‬
‫מוסד לעבריינים עוקצניים.‬ ‫ואפילו לא מוסד טוב.‬
‫אבל מהי משפחה? מה זה?‬
‫זה כמו איזה כדור חוטים ענק‬
‫שלעולם לא יהיה ניתן להתיר.‬
‫כדור מחויבות ענק שדחפתי במעלה הר כל חיי.‬
‫והוא גדל ככל שאתה מתבגר.‬
‫וככל שתנסה להתיר אותו, הוא…‬ ‫-אתה צופה בו מתגלגל במורד ההר…‬
‫מה הטעם?‬ ‫-מה הטעם?‬
‫היי, אני שמח שבאת איתי.‬
‫אתה אח טוב.‬
‫טוב. עכשיו אתה תגיד דברים נחמדים עליי.‬
‫בוא נמצא את האימא המטופשת שלך.‬
‫גם אני אוהב אותך, רקדן קטנטן!‬
‫תזדרז, טוב? אנחנו חייבים לחזור למלון.‬
‫כן, אני חייב למצוא את התרופה הנכונה.‬ ‫-תיקח משהו לא ממותג.‬
‫ניסית את הלא ממותג?‬
‫לא. כי האוזניים שלי לא משפריצות‬ ‫בכל פעם שאני מתרגש.‬
‫אז תסמוך עליי. אני צריך את המותג שלי.‬
‫ג'יימי, תביאי לי חטיפים.‬
‫מצאתי את זה…‬
‫תחכה בחוץ.‬ ‫-למה?‬
‫אני עומד לכסח את הדביל הזה.‬
‫אל תדאג. אני מחפה עליך.‬ ‫-לך.‬
‫איזה צירוף מקקים.‬
‫המקק היחידי שאני רואה כאן הוא אתה.‬
‫עקבת אחריי?‬ ‫-אל תחמיא לעצמך.‬
‫תעזוב עכשיו, או שאני אכניס לך מכות‬ ‫כמו שמגיע למניאק כמוך.‬
‫אתה מוזמן לנסות, שמנמני.‬
‫לעזאזל!‬
‫אני יודע. אין לזה הרגשה טובה, נכון?‬
‫לעזאזל!‬
‫אחי, הסנטר שלך.‬
‫זה קורה לו לפעמים.‬
‫סטנלי, לא!‬
‫לכל הרוחות!‬
‫הרגל שלי.‬
‫הבנת כבר איך זה עובד?‬ ‫-זה הבן שלי, מניאק!‬
‫התעייפת? הלב שלך נחלש?‬
‫אפילו לא קרוב.‬
‫אתה בסדר? איפה הוא פצע אותך?‬ ‫-אני בסדר!‬
‫אתה תהיה בסדר.‬ ‫-אוי, לא.‬
‫הכול בסדר. זה לא כזה נורא.‬ ‫תפסיק לבכות, טוב?‬
‫זהירות!‬
‫הבחורה הזאת ירקה עליך.‬
‫זוז, קדימה!‬
‫אני יכול להסתדר בעצמי!‬ ‫-כן, בטח.‬
‫לכו להזדיין!‬ ‫-תשמור על הפה שלך!‬
‫בוא.‬
‫מה? אין מצב! קרענו להם את הצורה!‬
‫"מי שנלחם ומסובב את גבו באחת,‬ ‫יזכה להילחם גם למחרת", טוב?‬
‫איזה שטויות!‬ ‫-כן, אני יודע.‬
‫בן זונה! קלאוס הוא מבני האמיש.‬
‫זה מסביר הכול.‬ ‫-איך זה מסביר משהו?‬
‫כי תסתכל. תסתכל על המקום הזה.‬
‫זה כל מה שהיה חסר בילדות שלי.‬
‫היי, קלאוס?‬ ‫-כן?‬
‫חכה רגע.‬
‫בדיקת דופלגנגר. אתה מרגיש משהו מוזר?‬
‫גירודים, הזעה, גזים, משהו כזה?‬
‫לא, אני מרגיש מצוין,‬
‫חוץ מהפריחה הישנה שם למטה,‬ ‫אבל מה אפשר לעשות?‬
‫טוב, בהצלחה.‬
‫מה? רגע, אתה לא בא?‬
‫אתה צריך לעשות את זה לבד.‬
‫לבד?‬
‫כן, בסדר.‬
‫כן, אני יכול לעשות את זה, בטח.‬
‫שלום לך.‬
‫ערב טוב.‬
‫אימא.‬
‫לא, אנגלי.‬
‫אין פה אימהות.‬
‫רק ארנבים.‬
‫אני כל כך מצטער.‬
‫אני מחפש את רייצ'ל הרשברגר.‬
‫אין רייצ'ל.‬
‫אה, טוב. כמה חבל.‬
‫אתה יודע איפה אמצא אותה?‬ ‫אני מנסה לאתר אותה.‬
‫אמרתי שאין פה רייצ'ל.‬
‫תחזור לעיר עם המגפיים היפות שלך,‬ ‫לשם אתה שייך, ותעזוב אותנו בשקט.‬
‫טוב. בסדר. אין צורך להתעצבן.‬
‫כיילב, תן לבחור לדבר.‬
‫אתה מרגיז את הנשים ועכשיו אתה מרגיז אותי.‬
‫לא, זה לא…‬
‫אני לא מעצבן את הנשים. אתה צוחק עליי?‬
‫נשים אוהבות אותי.‬
‫אלוהים אדירים! מה הבעיה שלך?‬
‫חשבתי שאתם אמורים להיות נחמדים!‬
‫קוראים לזה "תפיסה מוטעית", אנגלי.‬
‫טוב. בסדר.‬
‫אני רוצה שתדע‬
‫שהרסת לי את ההאמיש לנצח.‬
‫כאן בפנים.‬
‫הרסת!‬
‫הכול בסדר, שרה-בת'. הוא עוזב.‬
‫המקום הזה מדהים!‬
‫הוצאנו את הטרקלין הישן ושמנו את זה.‬
‫את יודעת,‬ ‫חשבתי שהקולנוע הביתי וגן הזן מרשימים,‬
‫אבל זה רמה אחת מעל!‬
‫את יודעת,‬
‫תמיד רציתי שאקדמיית המטריה תהיה כזאת.‬
‫אתם ממש עושים דברים ביחד!‬
‫אתם לא?‬
‫לא, לא ממש.‬
‫אחינו מת…‬
‫כשהיינו ילדים.‬
‫מספר שש. בן שלנו.‬
‫אני ממש מצטערת.‬
‫כן, ואחרי זה אף אחד לא שם זין.‬
‫לכל אחד הייתה אג'נדה משלו,‬
‫והיה מאוד קשה לגרום שיהיה אכפת למישהו.‬
‫ואני מניח שאחרי זמן מה‬ ‫גם לי לא היה אכפת יותר.‬
‫את יודעת, מהאימונים, מהמשימות…‬
‫מלהיות מספר אחת.‬
‫אתה לא מה שציפיתי.‬
‫לא?‬ ‫-לא.‬
‫האמת היא שאתה ממש מתוק.‬
‫אם יכולתי,‬ ‫הייתי יוצאת מכאן בלי לחשוב פעמיים.‬
‫למה את לא יכולה?‬
‫למה אתה לא יכולת?‬
‫יש בזה משהו.‬
‫הבית הזה, זה כל מה שאי פעם הכרתי.‬
‫אני יודעת שיש מקומות טובים יותר בעולם,‬
‫ויום אחד, אני רוצה לראות את כולם.‬
‫את יודעת, אני…‬
‫ביליתי קצת זמן על הירח.‬
‫מה? זה כל כך מגניב!‬
‫את חושבת?‬ ‫-כן! הירח?‬
‫אלוהים. אף אחד לא חושב שזה מגניב.‬ ‫-כן!‬
‫הירח, כן!‬
‫אז ספר לי עוד קצת על המשפחה שלך‬
‫לפני שהם יחליטו לבוא להציל אותך.‬
‫איפה אתם מתאכסנים בכלל?‬
‫איזשהו מלון דפוק במרכז העיר. מלון…‬
‫ניסית למשוך אותי בלשוני.‬ ‫-לא, לות'ר.‬
‫לא, כמובן. לות'ר, אתה כזה טיפש!‬
‫"וואו! את באמת חושבת שהירח מגניב?"‬ ‫-לא, אני לא ניסיתי…‬
‫אני כזה…‬
‫בן רוצה לדבר איתך.‬
‫לך להתנקות.‬
‫לות'ר, אני לא ניסיתי…‬ ‫-סלואן.‬
‫"…את בכלל לא יודעת מה שמי‬
‫אך בכל פעם שאת עובדת לידי‬
‫אני רוצה לבכות בגללך, נערה‬
‫זה כל כך חבל‬
‫אני נכנס ל…"‬
‫מה…‬
‫אני לא יכול לקבל יום חופש מזורגג אחד?‬
‫לא ידעתי מהו הסוג האהוב עליך.‬
‫אתה הרי יצרת את כולם.‬
‫היי!‬
‫סליחה.‬
‫אני לא רוצה צרות.‬ ‫-לא!‬
‫היי.‬
‫את מכירה את רייצ'ל, נכון?‬
‫היא אחותי.‬
‫אה!‬
‫היי!‬
‫אז איפה היא נמצאת?‬
‫בחור צעיר, היא מתה לפני יותר מ-30 שנה.‬
‫אה.‬
‫אז איך היא מתה?‬
‫דימום מוחי.‬
‫לקח אותה מהר, תודה לאל.‬
‫מה עם הבן שלה?‬
‫איזה בן?‬
‫רגע, לא הבנתי. מתי היא מתה?‬
‫היא נפטרה באחד באוקטובר, 1989.‬
‫אה.‬
‫מה קרה?‬ ‫-לא, זה פשוט יום…‬
‫זה יום ההולדת שלי.‬
‫אנגלי, הפרות נעלמו, מה עשית?‬ ‫-אתה צריך ללכת עכשיו.‬
‫לעזאזל!‬ ‫-לך עכשיו!‬
‫תקשיב.‬
‫אתה יודע להשתמש במזוודה הזאת, נכון?‬
‫בפעם האחרונה שקלאוס ניסה,‬ ‫הוא הגיע לווייטנאם.‬
‫אני לא יכולה להתמודד עם עוד פשלה,‬ ‫ויקטור, בחיי.‬
‫אני יודע.‬
‫גם אני לא.‬
‫היי, חמש הוא מניאק…‬ ‫-כן.‬
‫…אבל הוא לא מפלצת.‬
‫כשנסביר לו כמה זה חשוב לנו,‬ ‫הוא יעזור. בטוח.‬
‫אבל קודם צריך להשיג את המזוודה הזאת.‬
‫בבקשה.‬
‫חמש!‬
‫תתניע את המכונית, טוב?‬
‫אלוהים…‬
‫לעזאזל! חמש!‬
‫תתניע את המכונית!‬
‫חמש! תתניע את המכונית!‬
‫מהר!‬
‫למה אתה לא מסוגל להסתדר עם אנשים?‬ ‫-ניסיתי. באמת. ניסיתי!‬
‫רגע!‬ ‫-חכה רגע!‬
‫קח את זה.‬ ‫-מה זה?‬
‫מותה של רייצ'ל היה חריג,‬ ‫והיא לא הייתה היחידה.‬
‫קדימה! תיכנס למכונית, קלאוס!‬
‫יש לך את העיניים שלה.‬
‫אנגלי, קדימה!‬ ‫-קלאוס, זה עכשיו או לעולם לא!‬
‫קלאוס!‬
‫לך!‬
‫ציר הזמן הזה מלא בחידות.‬
‫תקלוט את זה,‬ ‫אימא שלי מתה כאן לפני שנולדתי בכלל!‬
‫מה אמרת עכשיו?‬ ‫-כן.‬
‫הוא לא יבוא.‬
‫בטח קרה משהו.‬
‫או שהוא מבריז לך.‬
‫הוא לא טיפוס כזה.‬
‫ואתה יודע את זה אחרי שבילית איתו רבע שעה?‬
‫אנחנו לא מקבלים כאן אנשים כמוך.‬
‫מה אמרת?‬
‫אמרתי שאתם עדיין פה.‬
‫תרצו להזמין בזמן שאתם מחכים לחבר שלכם?‬
‫כן.‬ ‫-לא.‬
‫אני אחזור. בלי לחץ.‬
‫אליסון, את בסדר?‬ ‫-אני…‬
‫אני לא…‬
‫אני רוצה סיפור, אימא.‬
‫קלייר, מותק.‬
‫אימא, אני רוצה סיפור!‬
‫שמעתי שמועה שאת מאוד עייפה.‬
‫אליסון, בחייך. מה קורה?‬
‫איפה קלייר?‬
‫אני צריכה קצת אוויר.‬ ‫-היי! לאן את הול…‬
‫על מה אתה מסתכל?‬
‫היי!‬
‫- אקדמיית הדרור‬ ‫הפשע הוא הבעיה, אנחנו הפתרון -‬
‫היי, אני מדברת אליך!‬
‫אוי!‬
‫סליחה.‬
‫אליסון?‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬
‫בוא נזוז.‬
‫אתה פחות או יותר צעקת לעזרה.‬
‫לא ממש צעקתי.‬
‫כיסחתי לו את הצורה.‬ ‫-לא יכולת לנשום, אבל…‬
‫לא נראה שהמשפחה שלך תגיע בזמן הקרוב.‬
‫לא, הם בטח עובדים על הפרטים האחרונים‬ ‫וכל מיני כאלה…‬
‫תירגע. אתה יכול ללכת.‬
‫למה?‬
‫מחווה של רצון טוב.‬
‫אבל אני רוצה שתעביר למשפחה שלך‬ ‫מסר חשוב מאוד.‬
‫כן, כמובן.‬
‫תשחררו את מרקוס.‬
‫ואם מישהו מכם יפגע בשערה משערות ראשו,‬ ‫נרדוף אחריכם.‬
‫אחרי כולכם.‬
‫ואני מבטיח לך שלא נהיה‬ ‫כאלה מסבירי פנים בפעם הבאה.‬
‫סופר לא אוהב שמאיימים עליו, בן.‬
‫תעשה כדברינו, אחרת…‬
‫ציפורים, במוח שלי. הבנתי.‬
‫אל תשכח את תיק הבד שלך.‬
‫אני מקווה שנהנית מהשהות שלך.‬
‫סליחה.‬
‫כאילו, מי עושה דבר כזה?‬
‫מה אתה ממלמל שם?‬
‫ליילה‬‫.‬
‫זורקת עליי את סטן אחרי כל השנים האלה.‬ ‫זה לא בסדר.‬
‫אם עשית את המעשה, אל תאשים אותה בהשלכות.‬
‫זו לא הנקודה.‬
‫מה הנקודה?‬
‫הוא הורס לי את הסטייל.‬
‫אני צריך להיות מסוגל להגיב לסכנה‬ ‫בהתראה של רגע.‬
‫איך אני יכול לעשות את זה‬ ‫כשאני המטפלת של ילד בן 12.‬
‫אתה אבא שלו!‬
‫אבא לכאורה.‬
‫טוב, לפחות יש לך ילד.‬
‫אפשר עוד אחד?‬
‫טוב, תתאספו, אנשים.‬
‫איפה… איפה כולם… איפה לות'ר?‬
‫לא ראיתי אותו.‬ ‫-מי יודע?‬
‫מישהו יודע איפה… אתם יודעים מה?‬ ‫יש לנו בעיות יותר גדולות.‬
‫כמו מה?‬
‫זה.‬
‫- "היא היחידה ששמעה את הרעש" -‬
‫מי אלה?‬ ‫-האימהות שלנו.‬
‫- צעירה נהרגה -‬
‫זו אימא שלי.‬
‫כולן מתות.‬
‫כולן מתו באותו יום בדיוק,‬
‫באחד באוקטובר, 1989.‬
‫זה יום ההולדת שלנו.‬ ‫-כבר לא.‬
‫הן מתו לפני שנולדנו.‬
‫זה מטופש. אם לא נולדנו, איך אנחנו קיימים?‬
‫בדיוק!‬ ‫-מה אתה בעצם אומר?‬
‫אני אומר שכשקפצנו לכאן, יצרנו פרדוקס בזמן.‬
‫ולא סתם פרדוקס.‬
‫זה פרדוקס הסבא.‬
‫מה זה לעזאזל פרדוקס הסבא?‬
‫- אישה נמצאה מתה באסם -‬
‫לות'ר! היי!‬
‫וואו! מה ל…‬
‫קדימה, טי-ג'יי.‬
‫היי. לעזאזל!‬
‫טוב, מה עכשיו?‬ ‫-הנה. כן.‬
‫אני רק צריך…‬
‫רק… כן. בסדר.‬
‫אני אקח את זה ממך.‬
‫אנחנו צריכים להיות בשקט.‬ ‫-מה את רוצה ממני לעזאזל?‬
‫רציתי להתנצל על מקודם.‬
‫זה עוד אחד מהמשחקים שלך?‬
‫לא, אתה לא מבין. צפו בנו.‬
‫מה? מי?‬
‫המשפחה שלי. הם מטורפים.‬
‫אבל רציתי שתדע שהתכוונתי לכל מילה שאמרתי.‬
‫אפילו לגבי הירח?‬
‫במיוחד לגבי הירח.‬
‫אז…‬
‫מישהו צופה בנו עכשיו?‬
‫לא. אבל אנחנו צריכים להיות…‬
‫תרגום כתוביות: תמר פימה‬