СЕРІАЛ NETFLIX
Протоколи парадоксів:
повний посібник Комісії із часових аномалій.
Розділ 68. «Дідусів парадокс».
Це Нью-Джерсі, 1953 рік,
і Елмер Тейтлемен ненавидить свого діда.
Елмер у всьому звинувачує діда:
у стражданнях матері, смерті батька
і власному жалюгідному житті.
Скільки ще повторювати? Ніякого горошку!
Не подобається те, що я готую — готуй сам!
Це могла б бути ще одна сумна історія про суп,
якби не одна деталь.
Елмер от-от винайде…
подорожі в часі.
Просто Елмер вирішив, що ключ до його майбутнього щастя —
повернутися в минуле
й убити діда.
Сідні Тейтлемен?
Це я.
Елмер виконав завдання,
але допустив критичну помилку.
Він повернувся задалеко в минуле.
Ти така гарна.
Коханий!
Убивство його діда в 1905 році означало,
що мама Елмера не існувала й не зустрілася з його татом у 1925 році…
а відтак і сам Елмер не народився.
Елмер убив діда, тому його мати так і не народилася.
А якщо його мама не народилася, Елмера не існує.
А якщо Елмера не існує,
як він міг убити свого діда?
І так по колу.
Елмер створив парадокс,
дідусів парадокс.
Найбільш гостра проблема
в довіднику Комісії з протоколів парадоксів.
Ця історія неправдива.
Але якби це було так, Елмер піддав би
час, простір і все живе серйозній небезпеці.
-Чудово! -Браво!
Не будь як Елмер!
Браво!
Поки що нам щастило.
З вашою допомогою, постійною пильністю і незначним стратегічним насильством
Комісія подбає, щоб такого ніколи не сталося.
Інакше нам допоможе лише Господь.
Браво!
Іди вже. Іди!
Коли я тебе ще побачу?
Іди, поки тебе хтось не побачив тебе.
Це мені?
Чекайте! Пане?
О так!
Чарівний вечір, правда?
ФІНЧ-СКВЕР — КІОСК
-Так. Скільки, шефе? -Два бакси.
Два.
ПРЕЗЕРВАТИВИ ВАЛГАЛЛА
І ще…
ці… он там…
Презервативи?
Для сексу,
тепер він у мене є.
Ще щось?
Ще…
Чорт.
А ви…
ГОТЕЛЬ «ОБСИДІАН»
-Я заплутався. -Я шокована.
Хтось убив наших матерів, тож ми б не мали існувати.
Але ми існуємо, і всесвіт не може із цим упоратися. Це проблема.
Велика проблема.
Стенлі! Зараз не час займатися карате.
Мама казала тренуватися.
-Це правда. Ти незграба. -Я врятував твій жалюгідний зад.
Чекайте. П'ятий, ми створили парадокс.
-Що це означає? -Важко сказати.
Досі це була лише теорія, але почалися зникнення.
І що зникло?
На цю мить?
Омари.
І купа корів.
Але мені здається, це лише початок.
Здається? Ти не на пенсії?
Це моя мрія.
Не можна тягти нас у пекло,
бо тебе захоплюють апокаліпсиси,
і сподіватися, що ми все владнаємо.
Ти тут не бос.
Гаразд, я посланець
і кажу тобі, що наближається щось жахливе.
То нападемо на Сперроу, заберемо портфель і повернемося додому.
Це наш дім, Еллісон. Прийми це.
Ну все! Я все розкажу мамі!
Де Лайла?
У душі. Я сказав, щоб залишалася.
А коли Лайла повернулася?
Ти куди?
Поговорю з тією, у кого голова лише наполовину в дупі.
Не йди, П'ятий. Не йди.
Ні, Клаусе. Я іду.
Він на цьому знається. Варто його послухати.
Авжеж. Запитаннячко.
Кобра Кай! Так!
Вам, безсердечним придуркам,
байдуже, що наших мам убили?
Ми знали одну маму, підключену до розетки.
Так? А це моя справжня мама.
Її звати Рейчел, і в мене її очі.
Бачите?
Ви що!
Треба дізнатися, хто це зробив! Ось у чому річ! Це головне!
-Це те, чого ти хочеш? -Так.
Це тато, ясно? Він знав, де ми народилися.
Він зненавидів нас у 63-му. Бум. Убивства.
Гадаєш, тато здатний убити невинних людей?
-Авжеж. -Це місто вбивств, друже.
Так, мабуть.
Ти трохи спізнився.
Мене викрали учні Сперроу.
Що?
Хвилинку. Ви не помітили?
-Боже мій. -Ми раді, що ти вдома, у безпеці.
-Не брешіть. -Ми хвилювалися.
Добре. Чудово.
-Вони тебе скривдили? -Хто? Сперроу?
Боже, ні. Навпаки. Добре мене прийняли.
Навіть прекрасно.
Бачили б ви їхній спортзал. Фантастичний.
Думаю, ми помилилися щодо них.
АКАДЕМІЯ СПЕРРОУ
Каже той, кого викрали.
Чого вони хотіли?
Маркус. Він зник.
-Слід його повернути. Без травм. -У нас його нема.
От чорт.
Я сподівався швидко вирішити цю проблему й перейти до іншої.
Зникнення людей.
-Це все вітер. -Що за малий?
Що ти тут робиш?
Голю своє гніздо, збоченцю.
Не лести собі, Лайло.
Не люблю жінок, які можуть убити мене уві сні.
Стільки дізнаємося одне про одного.
Гаразд, досить.
Я забула, як сильно тебе ненавиджу, малий гівнюче.
Навзаєм, Лайло.
Я б із радістю погрався в ножички,
але є більша проблема.
Так? І яка?
Що ти знаєш про дідусів парадокс?
Я читала ті самі посібники, що й ти.
-А що? -Бо він настав.
-Ти здурів? -Віддай портфель.
Треба навідатися до Герба й дізнатися, як він так налажав.
Там, біля трусиків. Подай їх мені, до речі.
Лайло,
чому в тебе два портфелі?
Один твій. Потягла в учнів Сперроу.
Ану. Спробуй.
Спершу спробуємо твій.
А потім спробуємо мій.
Так.
Цього не може бути.
Імовірність невдачі — одна на мільйони. А щоб обидва…
Просто нереально. Так.
І що це означає?
Кінець світу?
Значно гірше.
Нам з тобою доведеться працювати разом.
Чорт.
Дисципліна. Ось чого треба навчитися.
У твоєму віці я прокидався на світанку.
Тренувався, відточував свої навички.
А найголовніше — ставав справжнім чоловіком.
Ага. І тому носиш вузькі штани?
Лайло, забери малого із собою.
-Якого біса ти там робив? -Купався.
-З нею? -Гаразд.
Дієґо, на це немає часу. У нас із Лайлою важливі справи.
-Що може бути важливішим за сім'ю? -Привіт.
Кінець світу, генію.
Лайло.
Що важливіше за нас?
Немає ніяких нас, Дієґо.
Іди сюди.
-Ти про що? -Для тебе минуло кілька днів.
Для мене — більше десяти років. Життя не зупинилося.
Я спала з багатьма людьми.
З багатьма.
У нас залишилися лише стосунки з нашою дитиною.
Тож краще не облажайся.
Чекай! Що мені з ним робити?
У мене теж важливі справи!
Сумніваюся.
Розберися, Дієґо. Будь батьком.
Скільки це «багато»?
Значно більше, ніж у тебе, татку.
То всі люди на вулиці зникли?
Ні, не всі, лише половина.
-П'ятий казав, що тварини зникають. -Тепер уже й люди.
Маркус мав зустрітися з нами, але не прийшов.
Думаєш, цей дідусь з'їв Маркуса?
Це ж не просто збіг, так?
Чудово. Ті психопати думають, що ми викрали їхнього Номера Один.
Ми ніколи не повернемо портфеля.
А якщо ми…
якщо ми скажемо правду?
Маркус зник, і, можливо, ми частково відповідальні.
Клас. Нам влаштують вечірку.
Вони в них, мабуть, суперезні.
Маркус був готовий віддати портфель.
Якщо решта його сім'ї хоч наполовину така ж відкрита,
можливо, ми зможемо домовитися, повернути портфель.
Так. Добре.
Якщо ви йдете туди, я піду з вами,
для захисту.
Ага, уже.
Гарна спроба.
Залишайся тут.
Що…
-Я згоден. -Що?
Хто призначив вас головними?
Еллісон…
їй треба відволіктися від Клер.
Ми розберемося.
Так. Зрозумів.
Дякую, що дбаєш про неї.
Надходять скарги про зниклих людей у радіусі трьох кварталів.
-Це якась істерія. -Що вони задумали?
Хто?
Академія Амбрелла.
Думай головою, Номере Два.
Спершу Маркус, тепер цивільні з вулиць.
Номер Два? Тобто ти тепер Номер Один?
Маркус зник.
Тепер я головний.
Що? Думаєш, це маєш бути ти?
У тебе був шанс.
Нічого доброго не вийшло.
Ану повтори.
Вибачте. Діти, можна, я приберу?
Тільки швидко.
-Я поважаю Маркуса. -Звісно.
-Я за нього горою. -Угу.
Але ми надто довго були Номерами Два й Три, Фей.
Маркус зник, треба рухатися далі.
Може, зміни й на краще.
Подумай.
Ти, я, у центрі уваги.
Переходимо на новий рівень.
Що робити з Амбреллою?
Якщо повернуть Маркуса, хай буде так.
А якщо ні…
ми маємо прийняти рішення.
-Маркус не повернеться. Бог забрав його. -Бог?
Так, Бог у підвалі, і він покликав Маркуса додому.
-Може, її оглянути? -Зосередься, Фей.
Якщо зіграємо правильно,
Академія Сперроу наша.
Приймай мої дзвінки.
-Ні! -Добра ти людина.
Можна мені номер?
Так, пане, уже іду.
Ми перериваємо програму
для важливого повідомлення.
Влада збентежена
зникненням сотень людей по всьому місту
без жодного сліду…
Ще одна дурна теорія змови.
…за останні дні кількість звернень зросла аж на 500 %.
Проте ані тіл, ані підозрюваних, ані пояснень,
поліція намагається…
ЛЕСТЕР ПОКЕТ
Декого бракує.
-Де решта вашої жалюгідної сім'ї? -Це найкраще, на що ти здатна?
Попереджаю востаннє.
Можеш не попереджати, Баранчику.
Байдуже.
Де в біса Маркус?
Маркус…
-Маркус… -У безпеці.
Поки що. Але це швидко зміниться, якщо не робитимете, як накажемо.
Я ж казала, що він у них.
Я попереджав Маркуса, але ні.
Він казав, що слід вас вислухати.
Він не помилився. Ми хочемо все виправити…
Викравши нашого брата?
-Так. -Ні, це…
Послухайте, є більші проблеми.
Світ у біді, і ми маємо працювати разом.
Мій брат пояснив би це набагато краще за мене,
це проблема подорожей у часі.
Ми викликали парадокс, і цей парадокс ковтає все підряд.
Корів, собаку,
омарів, а ще людей.
Знаю, це звучить…
Віддайте нам портфель, і ми віддамо Маркуса.
Який портфель?
Той, що ми залишили у вас.
Згода.
Портфель за брата.
Чудово.
Готель «Обсидіан», о четвертій.
Або віддамо його шматочками.
Стільки спогадів.
Гаразд.
Що це в біса було?
Ти їх втрачав. Я акторка. Я імпровізувала.
Чудово, Гелен Міррен, але в нас немає Маркуса.
Їм про це не відомо.
Що буде, коли вони дізнаються?
Не знаю. Розберемося. Розслабся, гаразд?
Ми супергерої. Час поводитися відповідно.
Як коли ти мало не перетворила розмову з Беном на вуличну бійку?
Ти не така.
Що це означає?
Відколи це ти така запальна? Зазвичай ти спокійна й виважена.
Так, і що мені це дало?
Вікторе, ми можемо потрапити додому сьогодні.
Уперше за багато днів я відчуваю надію, тож не псуй цього.
Гаразд, але треба діяти з розумом.
Ми мало знаємо про Сперроу.
Мені на них начхати. У мене є ти.
Ніхто не здолає мене й мого крутого братика.
Гаразд. Мені теж потрібен портфель.
Це мій єдиний шлях до Сіссі.
Але більше ніяких імпровізацій.
Відтепер робимо все разом, добре?
Добре.
ГОТЕЛЬ «ОБСИДІАН»
-Що ти робиш? -Що ти робиш?
Оцінку безпеки. Вороги можуть атакувати нас звідусіль.
Круто.
Ні, це не круто.
На щастя, я на сторожі.
Треба бути готовим.
Тримайся подалі від готелю кілька годин.
Тут небезпечно. Іди купи пончиків.
У мене на них алергія.
Що означає «алергія»? Ти не любиш розваг?
-Глютен, придурку. -Добирай слова.
Не намагайся мене позбутися. Усі це роблять.
Спробуй менше дратувати.
Ти в цьому повний лажук.
Піди кудись на кілька годин. Це велике місто. Розважся.
Мама б не дозволила гуляти в чужому місті самому.
-Вона мені не довіряє. -Бо вона жахлива людина. А я класний.
Пам'ятай про це.
Вісім доларів.
Це місячна зарплата для дитини. Забирайся звідси.
Я в цьому профі.
Дякувати богу.
Начувайся!
-Це ти? -Як ти сюди заліз?
Ти вбив наших мам?
Мами? Ти про що?
Будь ласка…
скажи мені, чи ти їх убив, і я піду.
Обіцяю.
Мені байдуже до тебе, щоб брехати.
Я схожий на вбивцю?
Ну, може, не зараз, але…
Уставай, хлопче.
-Ти п'яниця, так? -Ні. Я Клаус.
Духовний.
Гаразд, Редже, ти знаєш, що робити.
Пігулки, рахунки й нямка.
Я не голодний.
Облиш. Я не в настрої для твоєї маячні.
Рухайся.
Сідай.
А тепер…
-Що це? -Тебе не стосується, старий.
Кажу «підписуй», то підписуй.
Не змушуй кликати Крістофера.
Ти чемпіон, Редже.
Господи, Реджі. Ти смердиш.
Швидше, довбню. Я голодна.
Скажу роботу, щоб тебе помила.
Боже, тату.
Що з тобою сталося?
Якщо вони залишили портфель, Ґрейс знає, де він.
Тобі не здається дивним, що вони тут щось забули?
А якщо це пастка? Ми його відкриємо — і він вибухне?
Облиш. Вони не настільки розумні.
Ґрейс! Що там у біса відбувається?
Господи Ісусе.
Ісус — одна з можливих інтерпретацій цього божества.
Або, можливо, це реінкарнація Будди чи Брахми Творця.
Байдуже.
Обережно, Номере Два.
Не раджу турбувати його сон.
Хтозна, кого Бог обере наступним.
Ґрейс, воно забрало Маркуса?
Він підійшов і торкнувся.
Зухвалий чоловік.
Світло Господа — це занадто для простих смертних.
Ґрейс, коли з'явився цей Бог?
Два дні тому, з нашими гостями.
Гарний костюм.
Дякую. Кравець у вестибюлі — майстер.
Сумуватиму за блідими колінцями.
Нам усім варто показувати менше шкіри.
Для тебе.
Так.
Готовий замкнути портфель?
Зробімо це.
От чорт!
Лайло!
Чорт!
Я була на 99 % упевнена, що це не спрацює.
Радий, що мій біль тебе тішить.
Ти й гадки не маєш. Це як терапія.
Що ж, тепер у нас один напівцілий портфель,
а мої стрибки точні лише до кількох хвилин.
Отже, по суті, нам кінець.
Можливо.
Може, і ні.
Ненавиджу цю усмішку.
Окремо твої маленькі стрибки досить жалюгідні.
Але якщо ми об'єднаємося,
ти стрибаєш, я копіюю стрибок,
ми можемо створити зворотну петлю
і завдяки цій силі запустити процес.
-Разом. -Доведеться довіряти одне одному.
Останні десять днів ти намагалася мене вбити.
-Ти вбив моїх батьків. -Справедливо.
А твої просто дивилися,
як швед засадив кулю в жінку, що мене виростила.
Кураторка хотіла тебе вбити, Лайло.
Насправді вона тебе вбила.
Але я відмотав час назад і дозволив фрикадельці зробити своє.
До речі, як хочеш відігратися на Дієґо за те, що було в Техасі,
ти рубаєш не ту гілку, бо цей ідіот справді тебе кохає.
Кураторка ж не любила.
Що ти знаєш? Ти десятиліттями трахав манекен.
Не говори так про Долорес, Лайло.
Це божевілля.
Нам не вдасться потрапити до Комісії.
Гаразд, можливо, нам бракує довіри,
але в чистій ненависті є певна чесність.
То ходи сюди, гівняшко мала.
Дай мені руку.
-Що за пляшки? -Коктейлі Молотова. Музика?
Не твоя справа.
Філ Коллінз? Ніл Даймонд.
Записуєш добірку?
-А ти не маєш глядіти дитину? -Чуваче, я з вихованням розібрався.
Фокус у тому, що ти їм довіряєш, і все стає на свої місця.
Я працюю над захистом.
Поговоримо про бій. Який план нападу на Сперроу?
-У мене решта дня вільна. -Ваня з Еллісон усе владнали.
Віктор.
-Що? -Ваня тепер Віктор.
Що ще я пропустив?
Господи, Лютере. Річ не завжди в тобі.
Учні Сперроу прийдуть сюди, ясно?
Для чого? На чай?
Ні-ні.
Ні!
Час нам з тобою показати, хто головний.
Як у старі часи.
Із трощенням черепів.
Господи, Лютере. Лайонел Річі. Жартуєш?
Що?
Лайонел Річі крутий.
Ні.
Слухай, я декого зустрів.
І вирішив записати для неї добірку пісень,
які передадуть мої почуття.
Коли ти знайшов час на знайомство?
Ми тут два дні, і єдиний раз коли ти…
Це добірка для ворога?
Слоун не ворог.
Вони не вороги. Це все велике непорозуміння.
Якби наша сім'я хоч раз поводилася добре,
ми могли б працювати разом.
І тоді ми зі Слоун могли б закохатися,
одружитися,
купити собаку,
постаріти на ґанку.
Господи, Лютере.
Ти жалюгідний.
Слоун — це та гравітаційна?
Чорт. У вас був гравітаційний секс.
Ти ж знаєш, я не можу про це говорити.
Але я твій брат. У нас немає таємниць.
Гаразд,
можна сказати, що ми
«танцювали на стелі».
Ой! Цю пісню теж запишу.
Боже, це геніально!
Що ти робиш? Я казав не приходити.
Що таке коктейль Молотова? Це напій?
-Ні. -Можна спробувати?
Ні.
Я пив пиво.
Це саморобна бомба.
Круть. Я можу допомогти.
Ти колись робив бомбу? Бо я робив.
Я підірвав купу поштових скриньок. Секрет у суміші.
Що робити й скільки платиш?
Твоє завдання — вивчати нутрощі ліфта.
-Гаразд. -Поки я не повернуся.
Чекай. Повернися.
Повідомлення про зниклих людей продовжують надходити й далі.
На цю мить тіл не знайдено, підозрюваних немає.
Як ми вже повідомляли, поліція намагається знайти…
Люблю цей фільм.
Ніколи не повертайтеся спиною.
Особливо до дітей.
Ти стараєшся, віддаєшся, але це занадто.
Потім пігулки в каші й ще щось у чай.
Незчуєшся, як профукав своє життя.
Усі твої мрії зруйновано.
Усі плани коту під хвіст, а найгірше…
ніхто більше не приходить.
Але ти цього не зрозумієш.
О, Реджі.
Ти й гадки не маєш.
Ти бував у «Баскін-Роббінс»?
Не пригадую такого.
Вони наче… Знаєш.
Вони подібні до «Данкін Донатс»,
відчинені всю ніч, зараз 3:00,
і ніхто не міняє порожніх бочок з-під морозива із шоколадною помадкою.
Це я.
Я почуваюся, наче ложка за ложкою з мене вичерпують сили.
Брат…
коханий,
цілий світ.
А тепер…
моя мама.
Гадки не маю, про що ти.
Якби ж я міг знайти того, хто це зробив.
Хочеш морозива? Це тебе заткне?
Так. Хочу.
-Кляті пігулки! -Я можу допомогти.
-З морозивом? -Ні.
З пігулками. Якщо не хочеш приймати…
О ні. Це проти правил. Я маю приймати їх щодня.
Треба лише запхати під щоку, ось так.
Старий прийом з реабілітації.
Тоді я не звернув на тебе уваги.
Та, маю визнати, ти мені подобаєшся.
Слухай.
Що?
Це перетворення на Віктора.
-Що? -Це серйозно?
Думаю так, для нього.
Нам треба щось сказати?
Зробити офіційний жест? Привітати його, як брати?
Ні. Просто поводься природно. Не кажи нічого й не будь дивним.
Гаразд. А не дивно буде нічого не казати?
Може, якось відзначимо цю подію?
Хочеш влаштувати вечірку?
Чому ти не любиш мінісандвічів?
Як справи?
Лютер хоче влаштувати вечірку, щоб ти відчув, що тебе люблять.
Он як.
Відчуваєш, що люблять?
Так.
Добре. Бо так і є.
Повернемося до порятунку світу?
Я…
Гарна зачіска.
Це номер десять?
Так, хороший вибір.
Гарно обрамляє обличчя.
Дякую.
До зустрічі.
Я буду твоєю тінню. Ти пчихнеш — я подам хустинку.
Витру твій брудний ніс багном.
І ще одне.
Ти або дбай про Пако, або тримайся від нього подалі.
Ясно?
Вільям Шатнер. Неймовірно.
Забуття.
Забуття?
А ти не такий страшний, коли спиш.
Оце так!
Господь.
Господь зі мною.
-Спокійно. -Не можу. У тебе з рота смердить.
Часник для переможців. Досить прелюдії!
Якась дурість.
Вмикай, вилупку.
Ось так.
Впусти мене!
Не можу! Це занадто!
Не кинь мене зараз!
Я тебе ненавиджу!
То зроби все правильно, бо навіки застрягнемо в кам'яному віці!
Зараз! Зроби це зараз!
Чудова ідея, Лайло.
Вітаю в Льодовиковому періоді.
Замовкни й дивися.
Комісія.
Чорт.
ЛАСКАВО ПРОСИМО МАДЖОНГЕРИ
Не розумію. Я проґавив? Як ти знову виграв?
Поглянь, як ці двоє поладнали,
такі собі братик і сестричка.
І що?
Для нас це завжди погано.
Привіт.
То який план?
-Що робити, як прийдуть учні Сперроу? -Що скажемо.
Гарна спроба. Ви нам не наказуєте.
Чорт. Вони рано.
Дякую, що прийшли.
Так, ми дуже раді бути тут.
-Де решта? -Ви перевіряєте присутність?
Прийдуть.
Де портфель?
Де наш брат?
Може, спробуємо ще раз, поки я не розсердилася?
-Еллісон. -Я сама…
-Тікай. -Гукай?
Віддайте портфель, або нема угоди.
Так, є проблемка.
Угоди немає.
Тікай.
А, тікай!
Молотов, суки!
Стенлі! Не зараз.
От чорт.
Приготуватися.
Вогонь!
Тікай!
Зараз, Крісе.
Якого біса?
До мене… До мене дійшли чутки…
Що ви скоро помрете?
Убийте їх.
Джеймі!
Альфонсо!
Відступаємо!
Слоун. Слоун, з тобою все гаразд?
Нічого собі.
Боже мій.
Гарлане?
Це ти?
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин