SERIÁL NETFLIX
Není důvod stavět takovou budovu.
Nazval vás už někdo arogantním?
Tomu nerozumím, ale tyhle plány jsou bizarní.
Není to těžké, řiďte se nákresy.
Říkám, že nerozumím těm plánům a nerozumím vám.
HOTEL OBSIDIÁN
Nejprve odveďte svou práci.
- Chcete všechny mrtvé? - Všechny.
Hned jsme zpět.
Všichni mrtví.
PODLE KOMIKSU DARK HORSE OD G. WAYE A G. BÁ
Jak je možný, že my tu pořád jsme,
když se celej vesmír řítí do kosmickýho hajzlu?
- Asi nás to spláchne poslední. - Tebe se neptám.
Neviděl jste někdo Klause?
- Nebo tátu? - Oni dorazí.
Vážně? Zdrželi se v zácpě?
Tak hele, my jsme naživu, protože jsme výjimeční, ne?
Jsme jediní, kdo může zachránit vesmír.
- Otázka. - Ano.
Copak jsme to nezkusili a nepodělali to?
Jo, protože jeho plán byl blbej.
- Mám lepší. - Jak jinak.
Tvrdě na něj vlítnem s Hadrovym urychlovačem.
Vy uděláte nějakou vědu
a odpálíme Kugelblitz do vesmíru.
To jste ode mě nečekali, co?
Je ve Švýcarsku.
Hadronový,
nikoli hadrový, ty tupče.
Aspoň se snaží, ty posranej chapadláči.
Co jsi udělal ty?
Zlikvidoval půl svý rodiny.
Fakt chceš mluvit o rodinných problémech?
Vybouchnout měl ten tvůj ksicht na tvým krku.
Kéž bych měl dort, co bych ti mohl vrazit do ksichtu!
- O čem to tady plácáš? Sklapni! - Radím ti toho nechat, jinak…
Hej! Skončili jste?
Tam venku mizí vesmír.
Můžete přestavovat zasedací pořádek na Titanicu,
pokud vám to udělá dobře,
ale pravdou zůstává, že už je pozdě.
Pětko, no tak.
Je konec, Luthere. Neuspěli jsme.
To přece nemůže být konec.
Jo, musíme to vyřešit, Pětko.
Tak jo. Co takhle poodstoupit?
Podívat se na širší kontext.
Většina z nás strávila uplynulých 28 dní snahou o zvrácení konce světa.
Čeho přesně jsme dosáhli?
Našli jsme si během toho pár přátel.
Špatně.
Víš, čeho jsme dosáhli?
Ničeho. Pokaždé jsme to zhoršili.
Amen.
Když jsem byl v Komisi,
mluvil jsem se svým 100letým já.
A moje poslední slova byla: „Nezachraňuj svět.“
„Nezachraňuj svět“?
„Nezachraňuj svět.“
Větší blbost jsem neslyšel.
Fakt? To, co děláme, prostě nefunguje.
Vždy zachráníme svět na jeden den, poplácáme se po zádech
a pak se zase všechno posere.
Možná jsme problém my.
Jasně, my.
Tak moment.
Tvůj velkej plán je žádnej plán?
Přesně tak. Odvolávám se na svědomí.
Co by ne? Vše ostatní jsme zkusili.
Hele, možná tohle vesmír potřebuje.
Přijměme apokalypsu. Podívejme se, co je na druhé straně.
Co když tam nic není?
Tak mi bylo ctí vás poznat.
A pokud máte životní přání, splňte si je hned.
No, tak když jsme u těch super pozitivních zpráv,
my se…
- Prostě to řeknu. - Jo.
Chceme vám něco oznámit.
Jsme zasnoubení!
Já se poseru.
Pitomci.
Teď?
Jo. My víme, že načasování rozhodně není ideální.
Ale je to teď, nebo nikdy. Že jo, Pětko?
Mě do toho netahejte.
Chtěli bychom zbývající čas strávit s vámi.
Bylo by fakt boží,
kdybyste přišli do banketového sálu v šest hodin k oslavě naší lásky
a oficiálnímu spojení zbytků našich báječných rodin.
Dress code je creative black tie.
Pane Rodo.
Sire Reginalde, vítejte zpátky.
Dlouho jsme se neviděli.
Vy se znáte?
Jistě. Tento hotel mi patří.
- Kde jsou moje děti? - Nahoře.
Připravte mi apartmá.
Hned to bude, pane.
- Pojď, chlapče. - Fakt vlastníš tenhle hotel?
Nemáme čas se bavit o investicích do nemovitostí.
- Kujme, dokud je železo žhavé. - Tak pak.
Ale tatíku, nemůžeme tam jen tak vtrhnout.
O čem to mluvíš?
Jen se ti snažím říct, abys nebyl moc…
Ty. Chápeš?
Následuj mě, Klausi.
Páni!
A tohle jsi dělala úplně sama?
Luther pomáhal. Byli jsme vzhůru celou noc.
Úžasný.
- Tati? - Klausi?
- Ahoj. - Díkybohu.
Pojďte sem, děti. Honem!
- Kde jsi sakra byl? - Reg a já
jsme se trochu zasekli na výletě otce se synem ke konci světa.
Vy spolu trávíte čas?
Jo, smáli jsme se, brečeli, hráli autohry
a abych to zkrátil, jsem teď nesmrtelnej.
Moment, co seš?
Klausi, zase ujíždíš na těch solích?
Důležitější otázka je, proč si tu hrajete se skleničkami?
Jsou to pozvánky.
Nikdo si nehraje.
Budeme se s Lutherem brát.
Prostor a čas se hroutí a vy plánujete svatbu?
Jo a jde o to,
že prostor je omezený.
Místa jsou omezená, tak jen abys věděl.
Moje děti lenoší, když je Řím v plamenech?
Vzpomeň si na náš rozhovor.
- Nezapomeň dýchat. - Jsem rozjetý.
- Tati, bereš prášky? - Abys věděla, neberu.
Mohu prohlásit, že mi nikdy nebylo lépe.
Mysleli jste, že mě můžete zdrogovat a zpomalit,
ovládat mé záležitosti a prohýřit můj majetek.
Tady Klaus byl natolik laskavý, že mě vyrval ze spárů toho jedu.
Mlha v mé hlavě se roztrhala
a já konečně jasně vidím vaše hanebné úklady.
Zbavil jsi ho léků? Co tě to napadlo?
Je jediný, koho něco napadá.
Vy všichni se máte od tohoto impozantního mladíka co učit.
Svět opravdu končí. Panebože.
A pro ostatní pokračuje trénink ve zrychleném tempu.
Dochází nám čas a musíme dokončit misi.
Jsem připravený, pojďme.
Nech mě hádat.
Projekt Zapomnění?
Jak o něm víš?
Slyšel jsem o něm od Poga.
To je jméno, které jsem již dlouho neslyšel.
Potvrdil mi, co jsem o tobě vždy jen tušil.
Což je?
Že jsi sadistický šílenec,
který chce riskovat naše životy kvůli další zbytečné misi.
A ty věříš víc zatrpklému šimpanzovi
než vlastnímu otci?
Naprosto kdykoli.
Nikdo tě tu nechce, tati.
Měl bys odejít.
Hele, nemluvíš za nás všechny, chlapáku.
Klidně se k němu přidej.
Chápu. Takže takhle to dopadá.
Povstání.
O tohle tělní povstání nám tu nejde.
Všichni buďte v pohodě.
Je jasný, že vaše čakry teď kmitají jinak.
Taťko, pojď si dát lahodný šálek čaje do apartmá.
- Pusť mě. - Luthere, Sloane.
Panebože, mám strašnou radost.
Sluší vám to. Nádhera. Pošlete seznam darů.
Viktore, měl bych otázku.
Vlastně je to spíš žádost.
Je to strašně narychlo, celé je to strašně narychlo, ale…
Co potřebuješ?
Půjdeš mi za svědka?
Není to moc práce.
Jen musíš stát vedle mě a zajistit, abych neudělal nějakou volovinu.
Moc rád.
Tak jo. Skvělý.
Máme dost nabitý program.
Rozlučka se svobodou je za 15 minut a ne všichni jsou zváni…
- Co povídáš? - Tak…
Nic. Vůbec nic.
Tak jo.
- Pořád děláš drahoty? - Tiše.
- Přemýšlím. - Jo, to cejtím. Otevři okno.
Musím si promyslet spoustu věcí.
- Co si promyslet? - Konec všeho.
Jasně, tak než dojde k toužebně očekávanému průlomu,
jsi očekáván na svatbě.
- Nejdu. - To si kuř, že jdeš.
Jsi můj doprovod. Obleč se!
Nejdu na blbou svatbu na konci světa,
když ho mám zachraňovat.
Naše naděje byla lidská rubikovka a ta je na sračky. Co dál?
Musí tu být někdo, koho nakopeme. Co děláš?
- Jdeš. - Musíme se postarat o dítě.
Já to nevím? Dělám tomu spratkovi inkubátor…
Tak proč nebojuješ víc?
Protože to někdy nemá smysl a my tohle nepřežijeme.
Má to smysl, pokud budu s tebou a dítětem.
A co ten osamělý vlk, co nikoho nepotřebuje?
Potkal šílenou ženskou.
Změnil názor.
Miluju tě, Diego,
ale nejdu na zbytečnou misi
s ujetým bráchou a senilním otcem.
- Ale… - Ne.
Buď budeš večer bojovat s apokalypsou, nebo budeš se mnou.
To nedělej.
Nemůžeš mít obojí.
Lilo.
Vybírám si tebe.
Zdá se, že jsme špatně odhadli, jak moc mě děti nemají rády.
Nenávidí tě, opovrhují tebou.
Opravdu je hluboce odpuzuješ.
To stačí.
Tati, máme tu co do činění s citlivými dušemi.
Už takhle jsou rozbití a nepotřebují od tebe další rány.
Pokud nepochopí, jak neuspokojiví jsou,
nikdy nezlepší své schopnosti.
Existuje něco jako…
- Tati, můžeš? - Teď se to nehodí.
- Jen minutku… - Teď ne! Co jsi povídal?
Cukr funguje líp než bič.
Rozumíš mi? Chceme si tu udělat kamarády.
Kamarádit se s vlastními dětmi?
To je pro hipíky a nesebevědomé.
Snažím se ti říct,
že bychom s nimi mohli prvně pokecat, než na ně vypustíš Stalina.
Ahoj, jak se máš?
Panebože.
miluju tu
kombinaci kravatové spony a vestičky.
Kde jsi to koupil?
Co říkáš na to apokalyptické počasí? Prostě takhle nějak.
No tak. Pojď sem.
Sedni si. Napij se.
Chci,
abys mi řekl něco hezkého.
To je výzva.
Do toho.
Máš dobré proporce čela…
což mi napovídá, že jsi ohleduplný a snadno se nadchneš.
Výborně!
Ještě na tom zapracuj, ale dobrý.
Oni tě neznají tak, jak tě znám já.
Musíš jim dát trochu času, aby byli na tvou novou verzi připraveni.
Času ale právě moc nemáme.
Naštěstí jdeme večer na svatbu.
Vážně? Proč? Nikdo mě tam nechce.
Chtějí, aby sis své místo zasloužil.
Buď táta, ne šéf. Táta, ne šéf.
Věř mi, že když projevíš Lutherovi trochu podpory, udělá to hodně.
Do toho, Luthere.
Někdy se stane, že srdce zlomené mám.
A dnes v noci tě k sobě volám,
potřebuju tě víc než kdy dřív…
Nemá on andělský hlas?
Jo, běž na ty vysoký tóny.
Zpívej, zlato.
Navždy…
Nemůžu uvěřit, že do toho Luther praští jako první.
Já jo. Ve třetí třídě se oženil s mojí panenkou.
To kecáš.
Tak jsem si rozlučku nepředstavoval.
Svět teď trápí nedostatek striptérek a dortíků.
Divím se, že jsi nepozval nejmilejšího tatínka.
No tak, má fakt milou a hloubavou duši.
Není jako náš Hargreeves. Naopak.
Musím ale přiznat, že jsem od něj potřeboval pauzu.
Nevím, co říct,
zatmění srdce mě nenechá být.
O čem tady kafráte? Tohle je párty.
Já jsem prostě jen rád, že si ještě můžeme takhle vyrazit.
Hele, tak na nás.
Užili jsme si to.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Kdo je na řadě?
To budu já, konečně jsem se rozhodl.
Co to bude, maestro?
Bude to duet, příteli.
Jupí!
Cítím se tak výjimečně.
Tohle bude dobrý.
Karaoke není nikdy dobrý. O to jde.
To byla jedna z nejhezčích chvil,
takhle jsem se nikdy necítil.
Jo!
Přísahám…
Tohle mi bude chybět.
Je to zásluha tvá.
Mně ne. Oni jsou nejhorší.
Tohle jsem zrovna nemyslel.
Já vím.
Je to zásluha tvá…
Taky mi budou chybět.
Hej!
Začíná se to rozjíždět.
Uděláš pro mě ještě něco?
Jo, cokoliv.
Promluv si s Allison.
- Ne, to nemůžu. - Viktore, prosím.
A co jí mám říct? „Proč jsi mi zabila kamaráda?“
Vážně chceš porovnávat počty těl?
Já prostě jen nechci, aby byla na tom konci sama.
Jak říkal Pětka, pokud chceš něco udělat, udělej to hned.
A proč to musím udělat já?
Protože na tebe byla vždycky hodná.
Hodnější než my ostatní.
Už víme, že čas nečeká.
Pamatuj…
- Luthere. - Jo.
Pojď taky.
Viktore, nestyď se. Diego, ty taky.
To fakt nechcete.
Fajn, kašlu na to.
- Pojď sem, Diego. - Trochu života do toho!
Jako láska se to zdá.
To byla
jedna z nejhezčích chvil,
takhle jsem se nikdy necítil.
Je to tak,
přísahám,
je to zásluha tvá.
To byla jedna z nejhezčích chvil,
takovou jsem vždycky hledal,
ale nenalézal.
Je to oficiální.
Krvácí mi uši
a ten idiot s noži fakt neumí zpívat.
Diego. Víš, že se jmenuje Diego.
To máš fuk.
Možná bys na něj a na ostatní mohl být hodný.
A proč bych to dělal?
Byť bych ráda řešila tvé problémy se vztekem,
musím dodělat tohle, svatba je za hodinu.
Fei je mrtvá.
Jo. Já vím. A ostatní taky.
Takže takhle?
Prostě se na celou Sparrow Academy vykašleš?
Slyšela jsi tátu. Čeká nás trénink.
Chystá se něco velkého.
Kéž bys mluvil o mé svatbě.
Tak jo.
Sloane, poslouchej…
Ne, ty poslouchej mě.
Mrzí mě, že tě nepozvali na rozlučku.
Ta mě nezajímá.
Ale zajímá.
Zajímá tě víc pozvání na rozlučku než Fei a všichni ostatní.
- Víc než záchrana světa. - To je…
To je blbost.
Opravdu?
My dva jsme nikdy nebyli sami.
Vždy nás bylo sedm a teď jsi sám.
Takže gratuluju, Bene. Jsi konečně Číslo Jedna. Z jednoho.
Jsem Vrabec a ty taky.
Už ne.
Co je na nich tak zvláštního?
Jsou pravá rodina.
Neprodávají figurky a reklamní předměty.
Byli jsme víc než to.
Opravdu?
Proč je pro tebe tak důležité být Vrabec?
Protože nic jiného nemám.
Nevím, zda je to dost velké.
Hlavně plnej bar.
No tak, děláme to pro Luthera, radujte se.
Páni.
Já nevím, normálně mám dobrej zadek.
O dvě čísla větší košile zapnutá ke krku. Originální.
Uvědomuješ si, že tady bulvár nebude?
Cože? Sakriš.
Poslouchejte mě. Tohle je můj den, jasný?
Pokud spolu zvládnete pár hodin vycházet,
nepotřebuju další svatební dar.
On si začal, takže…
- Doslova jsi začala ty. - Doslova?
Můj den!
Dvě hodiny. Tak co, zvládnete to?
Jo, fajn.
Děkuju.
Páni.
Tak rychle, než umřu na trapnost.
Drazí milovaní,
sešli jsme se zde pro dobré časy, nikoli dlouhé,
tak si to užijme.
Slunce nemůže svítit každý den.
Dáte mi na to amen?
- Amen! - Amen!
Amen.
Luthere, bereš si tuhle sexy kočičku za ženu?
Ano.
Sloane, slibuješ,
že budeš milovat a ctít tohoto chlupatého zmetka
po následujících 24 až 48 hodin?
Plus mínus den.
Zkusím to.
Pak tedy…
Promiňte.
Prohlašuju vás za manžele jak kráva.
Viva apokalypsa!
Je to oficiálně horší než apokalypsa.
Mnohem lepší.
Pět dolarů za 9×13 centimetrů. Osm, pokud chcete dvě.
- Toho jídla? - Jsem ohromená.
Udělal jsem dort.
Tři patra. Jo. Měla jsi to jehněčí?
- Ne. - Moc dobrý.
- Opravdu? - Jo.
Ochutnám to tvoje, ale s omáčkou.
- Moje jehněčí? - Jo, ochutnám.
- Pětko! - Bohajeho.
Bratře.
Co chceš?
Poslouchej, táta je teď nahoře s plánem na záchranu všeho.
Co kdybychom za ním zaskočili na malej pokec?
Jste teď s dědkem Bob a Bobek?
Tenhle táta je jiný. Je to želva.
Zvenčí tvrdý,
ale celý roztomilý, vrásčitý
a občas lahodný uvnitř.
- Klausi? - Ano?
Staří psi jako já a on se nové kousky nenaučí.
Nikdy mu na nás nezáleželo.
Můj plán pro dnešní den je najebat se k nepoznání.
Jasně.
- Do toho. - Neboj.
Klausi, ani nemysli na to, že tam půjdeš a nasadíš mu do tý prázdný kebule brouka.
Moi? Jak se opova…
Možná tě nejde zabít, ale já přijdu na to,
jak udělat tvůj čas na Zemi
plný bolesti a utrpení.
Jasný?
Jo. Jasně.
Skvělý. Řekni sýr.
Ahoj.
Mám jehněčí.
Fakt?
Za jak dlouho můžeme odejít?
Po proslovech.
Tak dlouho to nevydržím.
Jo a neviděla jsi tátu?
Napij se, Bene.
Aspoň jednou se v tom svém ubohém životě uvolni.
- Mazel tov novomanželům. - Ahoj, brácho.
- Na zdraví. - A teď o tátovi.
- Ne. - Ne.
- Říkám ne, Klausi. - Zlato, on se změnil.
- Ten člověk se nedokáže změnit. - Lulu, je jiný.
Pomohl mi překonat obavy z dětství. Házeli jsme si s míčem.
Ty sis s tátou házel?
Jo, vybika na autobus, taková naše hra.
Taky spolu můžete mít nějakou hru.
Můžeš toho nechat? Podvedl tě.
- Nepodvedl. - Ale podvedl.
- Ještě hůř. - No tak!
Podlehl jsi vlastnímu otci.
Já si fakt myslím, že kdybys mu dal šanci…
Klausi!
Zlato, to je dobrý.
Je to naše svatba.
Máš pravdu. Promiň.
- Jo. - Promiň.
To je dobrý.
Já si jen snažím užít svou svatbu, víš?
- Měl bys taky. - Tak jo.
- Dej si lososa v aspiku. - To zní fajn.
- Platí? - Jo.
No nic, zkusil jsem to.
Ty jsi… Hele, to je moje jehněčí.
To je tvoje jehněčí.
Podle mě to nesnáší.
Možná později.
Co ten tady dělá?
No tak.
Je to v pohodě.
To teda není.
Zkusíme se chovat slušně.
Kvůli mně?
Tak jo.
Ať si sem nesedá.
- To bych mu radil. - Co tady dělá?
Jo, běž hezky dál.
- Kdo ho pozval? - Seď a trp jako ostatní.
Mě nepozvou na rozlučku a jeho pozvou na svatbu?
- Fakt se neumíš uvolnit. - A jsme tu všichni.
Bene?
Klídek.
Fakt jí ďábelská vejce příborem?
To je smutný. Je mi z toho smutno.
Představíš mě.
- Teď. Jdeme. - To teda ne.
Běžte!
- Vážně mě chceš… - No tak. Vypadám dobře?
Jo, vypadáš dobře.
Tati.
Lila.
Lilo, sir Reginald Hargreeves.
Velice mě těší.
Slyším stopu přízvuku East Endu?
Slyšíte dobře.
Můj byl zlikvidován Queensem.
Nech mě hádat. Spitalfields?
- Whitechapel. - To znáš Cat & Custard.
- Vedle Fox & Hounds. - Ty smažené ryby!
Pro trochu šťouchaného hrášku bych vraždila.
Jak ses ale dostala k němu?
Potkali jsme se v blázinci.
Nejsem překvapen.
Možná mu chybí pár koleček, ale jinak je fajn.
Vskutku.
Výjimečný kousek.
Dobrý výběr, chlapče.
Díky, tati.
Je to nešťastné načasování.
Proč?
Byl bys skvělým otcem.
Benihano, nemlať mě!
Poslouchej.
Vím, že v téhle časové ose nejsme ti nejlepší kámoši,
ale kdybys jen tušil, co já pro tebe mám za misi.
Okouzlující.
- Deset lidí. - Co?
- Zbývá už jen deset lidí. - Dobře.
Opilý Ben má rád čísla a krevety.
A tys mě ani nemohl pozvat na tu pitomou rozlučku se svobodou.
Vida, že bychom se konečně dostali pod Benovu drsnou skořápku?
- Proč mě nemáte rádi? - Protože seš obří kus kreténa.
- Toho druhého rádi máte. - Toho zbožňujeme.
Co na něm bylo tak zvláštního?
On byl takový všeználek.
Totální semetrika.
Byl to takový malý, černý mráček na dokonale modré obloze.
To jsou špatné vlastnosti.
Jo, ale u něj byly super.
Tak hele, já jsem mnohem lepší než ten druhej Ben.
Byl jsem Číslo Jedna. Dvakrát.
Zajímá to tátu vůbec?
Ne. On totiž trávil čas s tebou.
Kámo, já si myslím, že se možná moc snažíš. Rozhlédni se.
Nikdo si tu neleští boty a nemandluje punčošky.
Jsme přehlídka totálních jelit. Chápeš to?
A náš Ben, můj Ben,
byl přesně ten typ pohromy, kterou bylo až směšně jednoduché mít rád.
Ahoj.
Vím, že je zvykem, aby otec nevěsty…
- Nemám náladu. - Allison…
Jasně, chápu. Je to svatba.
Všichni jsou opilí a máme se mít rádi.
- Já to necítím. - V pořádku.
Nemusíš mít sváteční náladu.
Ale vyslechla bys mě, prosím?
Sloane, už od tvého útlého dětství
jsem věděl, jak jsi výjimečně bystrá.
Luthera sice tolik neznám,
ale z těch pár společných chvil
se zdá, že sis našla rovnocenného partnera.
- Právě řekl, že je Luther rovnocenný. - To nejhezčí, co mu kdy řekl.
Ten kapesníček ho ale zjemňuje.
Uznávám, že jako otec jsem nebyl bez chyb.
Doufám, že mé nedostatky
budou vnímány jen jako pár mráčků na modré obloze.
Omlouvám se.
Spletl jsem se.
Lhal jsem a…
zradil jsem tvou důvěru.
Ale…
jsi pro mě důležitější než cokoli jiného na celém světě.
Odpustíš mi?
Ne.
To asi nepůjde.
Jsem hrdý, že vás můžu nazvat svými dětmi.
I ty, které jsem vychoval jako jiná verze mě samého.
Doufám, že dnes vytvoříme pár výjimečných vzpomínek
a využijeme každé zbývající chvíle.
Pokud mi neodpustíš, tak věz, že já tobě ano.
Za co?
A závěrem bych…
Já neudělala nic špatně.
Víš, už…
mě nebaví být ta kráva, co ti musí vyjít vstříc.
- Už mě nebaví být blbka. - Ty, že seš za blbku?
Celý život mi tvrdíš, že chceš, abychom měli vztah
a to se konečně povedlo.
A tys to podělal.
Já ne.
Vážně chceš umřít takhle?
Neboj, mně se bude dneska spát dobře.
Nad liliovým polem slunce vychází,
matka zahalená, rty semknuté.
Truchlící přicházejí houfně v černi,
pohřbít to, po čem jejich srdce teskní.
S posledním dechem mělkým čas uplyne
a na tvé něžné líci polibek smrti spočine.
To nedává smysl.
Nádhera. Bravo, tati. Bravo.
Tohle bych od něj nečekal.
Tak jo.
Tak dobrá, pojďme udělat z mračíků smajlíky.
Tahle píseň je pro všechny pařmeny.
Račte dál,
posaďte se k nám, pane Osamělý.
Jdete pozdě…
Tak jen abych shrnula dnešní večer.
Ben a Pětka jsou totálně namol.
Pane Smutný…
Viktor s Allison si málem dali pěstí.
- Jo. - Jo.
A táta přednesl divně dojemnou báseň o smrti.
Hádám však, že zůstane tu…
Na svatbu Hargreevesových na konci světa to vlastně není špatné.
Já nepotřebovala velkou slávu.
Potřebovala jsem tohle.
Nedokážu ti ani úsměv dát…
Takoví jsme byli taky.
Takoví jsme nikdy nebyli.
Nechutný.
To je lepší.
Kdo to takhle plánoval?
Bez urážky,
ale víš, že pořád hledám.
Asi je to takhle lepší.
Byla bych děsná máma.
O tom pochybuju.
Ahoj, lidi.
Hele, viděl jsem to
a vážím si toho, že se snažíš.
To ne!
- Co? - Ne!
- Klausi, proč sem taháš Bena? - No tak!
- Vyslechněte mě. - Vyslechněte ho.
Bratr, kterého jste znali jako Bena, je pryč.
Nemyslím našeho Bena, toho milého Bena.
Myslím tohohle.
Ten kretén je pryč.
- Pryč. - O čem to mluvíš?
Muž, který před vámi nyní stojí, je úplně nový Ben,
který je jedním z nás a je součástí našeho týmu.
- A je součástí rodiny! - Součástí rodiny!
Navrhuji, abychom ho jako uvítání shodili ze střechy.
- Pomůžu ti. - No tak.
Víte co?
- Může zůstat. - Proč?
Protože jsem se dneska oženil. No tak. Může zůstat.
Jo!
Já to věděl.
Velkej chlapáku, to je od tebe milý.
Není zač.
No to mě podrž.
Víte co? Dnešek byl vším, co jsem kdy opravdu chtěl.
Praštit do toho?
Prostě to, že jsou všichni spolu, když o něco jde.
Jedna velká, skutečná rodina.
Ty jo!
Asi budu zvracet.
Vlastně…
Mám asi hlad. Mějte se, jdu omrknout bufet.
Bude v pořádku?
Je to Pětka, co bys řekl?
- Tak to asi rozpustíme. - Je brzy.
Dobrou noc.
- Jdeme do postele? - Noc je mladá.
Kdo je to?
Bene.
Kam jde?
Ještě nekončíme.
No tak. Kdo si zahraje Scrabble?
Karaoke.
- Jo. - A já jdu taky.
- Dobrou. - Dobrou.
Vše jsme již probrali, bylo by hloupé vyčkávat.
Není čas. Bez tebe to nezvládnu.
Dohodneme se?
Překlad titulků: Zuzana Matějková