EN NETFLIX-SERIE
Det gør vi aldrig igen.
-Undslipper apokalypsen? -Det er lidt vores ting.
Der er noget helt skævt ved det der.
-Samme suite. Bare røvomvendt. -Lidt åbenlyst.
Hardcore Alice i Eventyrland.
Det bliver kun mærkeligere.
Endelig. Den anden side.
-Hvor er Klaus? -Beklager, men jeres bror…
Jeg prøvede, men han nåede ikke igennem.
Kugelblitz har fået sit sidste offer.
Han var lige bag mig, da jeg gik ind i tunnelen.
-Vi må tilbage. -Der er intet der.
Der er tid til tårer senere.
Lige nu må vi fortsætte.
Luther og Klaus?
Når vi siger virkelighed,
hvad mener vi så egentlig?
I 1800-tallet sagde tidens bedste hjerner, at vi lever i et kosmisk urværk.
I kvantetidsalderen formodes tid og rum at være et hologram.
Forhistoriske folkeslag troede, at vi red på fire flyvende skildpadder
eller på hornene af en hvid bison.
Disse forestillinger rejser spørgsmål om,
hvorvidt vi nogensinde vil kende virkelighedens udformning?
Eller har den overhovedet en form udover den, vi tildeler den?
Man føler sig lille.
Hvorfor putter man ananas på en pizza?
Når man tænker over det,
er vi bare
bittesmå sandkorn
i en ørken fuld af mere sand.
Det er i bedste fald pynt til cocktails.
Og det er bare i solsystemerne.
Som er inde i ørkener af galakser.
Spørgsmål er, hvorfor det er på min pizza?
-Klaus, hører du efter? -Ja.
Vi er ubetydelige, bla bla bla.
Undskyld, jeg ikke er en stenet førsteårsstuderende på filosofi.
Vent lige lidt.
-Hvor er vi? -Vi er døde.
Vi er døde.
Velkommen til min verden.
Det er storslået.
I skulle være blevet. Her er langt federe.
Vi slap knap nok ud sidste gang.
Men nu er jeg med, og vi er i overtal.
Den var stærk, hurtig og eddikesur.
I må aldrig ringe på klokken.
Så ryger fingre eller fangarme.
Jeg prøver…
-Nej! -Flyt dig.
Vi må holde hovedet koldt for at slå den.
Hovedet koldt? Siger du, jeg er vred?
Ja, jeg er vred. Jeg vil dræbe den, der dræbte Luther.
Luther er ikke den eneste, der er væk.
Vi mistede også Klaus.
Jeg er også vred. Det er vi alle.
Vi må tænke os om.
Når tiden er inde, handler vi.
Drop det, Fem. Dørene stopper dig.
Så vi sidder fast her?
Dette sted er en prøve, en fælde og en vej til frelse på én gang.
-Hvad står der på skiltet? -"Ring ikke på klokken."
-Det står der. -Vi har fattet det.
Klokken er slem.
Hvad gør vi?
Ved nogen det?
Reggie?
Jeg er sulten. Har nogen lyst til noget sushi?
Hvordan kan du spise nu?
Ingen anelse. Hvorfor er du et pikhoved nu?
Hallo!
Drop det, okay?
-Hun spiser for… -Styrke.
I disse svære tider.
Diego, kommer du lige med?
Er jeg død?
Ja, og det er godt, jeg er her til din første gang,
for det føles underligt.
Det er som at vågne fra en meget livagtig drøm.
Men bare rolig. Det hele vil give mening snart.
Åh gud. Far dræbte mig.
Åh gud, han dræbte også mig. Mange gange.
-Han er en fremmed. -Vi prøver at undgå den slags sprogbrug.
Det er godt nok vildt politisk korrekt, men du kunne bare kalde ham…
…britisk.
Nej! Han er et rigtigt rumvæsen.
Han er som et insekt fra en anden planet.
Gode gud.
Klaus, du må tilbage og advare Sloane og de andre.
Niks. Jeg er færdig med den anden side.
-Hvad? -Jeg hører til her.
Hele mit "liv" har jeg været en taber. Jeg var en freak.
Jeg har begået fejl efter fejl, men det hele var et tegn.
Et tegn på, at det her er mit hjem.
Det er her, jeg skal være.
-Det her lortested? -Jeg mente i det overjordiske.
Med dig og alle vores sjælevenner i evigheden.
Hvad skal jeg så lave?
Spise pizza og se fede dokumentarer sammen med mig for evigt.
Vender du bare familien ryggen?
Jeg gider ikke bekymre mig.
De kommer jo på et tidspunkt. Alle dør til sidst. Ikke sandt?
Ja, vi er jo døde.
Ligesom disko.
Præcis!
Hvad sker der, hvis jeg gør det her?
Godt forsøgt, men der er ingen smerte her i tomrummet.
Slå du bare løs!
Det er modtaget.
Jeg fatter ikke, du bare ville sige det.
Undskyld, men vi bør fortælle om barnet.
Nej.
Jeg vil gerne have missionen overstået først.
-Forestil dig… -Rækker du mig sojasovsen?
Jeg fatter det ikke. Vi er jo sammen med dem, der elsker os højest.
Hvorfor ikke fortælle det?
Det hele er nedtur lige nu,
og det kunne være fint at give familien noget at kæmpe for.
Ti nu stille, og spis din fisk.
Okay.
Der er en talemåde for det.
Første gang er sammentræf, anden gang er tilfældighed,
og tredje gang sker det ikke, for jeg er ingen tåbe.
Vi ved ikke, om han dræbte dem.
Seriøst? Det er sådan, han gør. Vi har set det før.
Har du glemt, hvordan vi blev samlet?
-Fars begravelse. -Netop.
Han har gjort det før, og nu gør han det igen.
Stop det nu.
Han tabte afstemningen om tunnellen, men nu er vi her alligevel.
Tror du, han kunne dræbe Luther?
Han kunne dræbe Luther, Klaus og os andre uden at betænke sig.
Det værste er, at jeg tror, Allison er indblandet.
Nej.
-Jeg hader at sige det, man altid siger. -Det er helt fint at tale i klichéer.
Jeg ved, at alt slutter,
men jeg troede, vi ville være sammen, når det skete.
Jeg fik ikke engang sagt farvel.
Jeg fik sagt farvel
til min datter og min mand.
Men det var ikke nok. Følelser er…
De er for store til ord.
Luther elskede dig.
Til månen og tilbage igen.
Du gjorde ham så lykkelig.
-Nej, hun var hos Sloane i tunnelen. -Jeg taler ikke om Klaus.
Luther?
-Nej, det ville hun aldrig gøre. -Hun er helt fra den i denne tidslinje.
-Hun mistede sin datter. -Og hun dræbte Harlan.
Selv hvis du har ret, indrømmer de det ikke, hvis vi konfronterer dem.
Enig.
Hold nu op. Hør på mig.
Jeg tager ikke derned igen for at få prygl.
Det kan du ikke ændre på.
Du er så utrolig egoistisk. Ved du det?
Slap nu af.
Du har masser af tid til at komme over det.
Så er det nok.
Pis.
Hold nu op.
Jeg måtte dø en million gange, før jeg regnede det ud.
-Igen? -Ja, igen.
Er det her Himlen for nogen?
-Hvad i… -Hej, makker.
-Dig! -Nej!
Kom tilbage!
Det kilder!
Slip mig!
Dig!
Du kan måske ikke føle smerte,
men jeg kunne smide dig rundt i al evighed, Klaus.
Du får aldrig et øjebliks fred. Jeg stopper aldrig.
Nej.
Tomrummet er mit hus.
Det er måske et oppustet hus, men det er mit!
Du vil ikke hjælpe familien. Fint.
Men mit livs kærlighed går ind i helvede.
Jeg ved ikke, om jeg kan. Hvem ved, hvor de er?
Klaus, det er dit hus.
-Ja. -Du sagde det lige.
-Ja. -Du er dødens konge.
Det er lidt storslået.
Jeg foretrækker at se mig selv som…
Ja.
…Mørkets prins.
Ja, ja!
Jeg tror på dig, bror.
Du kan gøre alt.
-Nå, hej. -Hej.
Undskyld forstyrrelsen.
Okay. Hør, vi gør det.
-Vi prøver. -Godt.
Og på en motiverende skala fra én til Braveheart,
var det en halv Rudy.
-Okay, noter senere. -Du kunne nok gøre det bedre.
Til helvede med det hele.
Vi skal tale sammen.
-Jeg har travlt. Kan det vente? -Nej.
Luther og Klaus, dræbte I dem?
En vogter sniger sig rundt på hotellet.
Vi må besejre den for at klare missionen.
Hvad får jeg ud af at dræbe to på holdet?
-Svar mig. -Det gjorde jeg lige.
Finder jeg ud af, at du lyver, så ryger aftalen.
Jeg lover at holde min del af aftalen, og jeg forventer, at du gør det samme.
-Hvad handlede det om? -Det angår ikke dig.
Angår ikke mig? Vi er her på Hotel Glemsel.
Som du ønskede. Jeg fik det til at ske.
Vær ikke fjollet.
Allison dræbte Harlan, og jeg forenede familierne.
Hvad gjorde du?
Vi samles, børn.
Vi har haft chancen til at få vejret,
og nu kan arbejdet starte.
-Myten om de syv klokker? -Præcis. Nogen er opmærksom.
-Vi finder klokkerne, og hvad så? -Nej.
Klokkerne er bare en metafor for den.
-Siglen. -Korrekt, Nummer Fem.
Siglen er nøglen til de syv klokker.
Når vi finder symbolet, er vi et skridt nærmere at nulstille universet.
-Hvad gør vi, når vi finder den? -Det ved jeg ikke.
Undskyld? Vi er her, fordi du havde en plan.
Det har jeg. Til en vis grænse.
Okay. Så bliver vi på hotellet for evigt, stirrer på væggene og spiser dårlig sushi.
Siglen er vores eneste vej ud
og den bedste chance for at nulstille universet.
Sjovt, at du og far er enige igen.
-Hvor starter vi? -I opdeler jer i grupper.
Mig, Allison og Sloane. Ben, Fem og Viktor.
Nej, vi vil have Allison.
Ben for Allison. Vi har trænet sammen, så vi bør tage Allison.
Ja. Ellers tak.
Hvorfor ikke?
Pragtfuld idé.
Allison, gå med Umbrellas. Sparrows bliver sammen.
På forskellige etager.
Vi skal finde siglen.
-Hvad med os? -I er en duo.
Ingen vil lytte til jer skændes.
Spred jer. Led overalt. Vi mødes her igen om en halv time.
Det er spild af tid.
Hørte du det? Han kaldte os en duo.
Jeg begynder at kunne lide din far.
Jeg glemte min dagbog. Kør op. Vi mødes på femte.
Nogen anstrengte sig for at skjule den.
Hvor stor er den?
Kære gamle Reg sagde det ikke.
Virkelig? Overraskende. Jeg troede, du vidste mere om hans plan.
Undskyld, hvad betyder det?
Jeg så jer i Hvide bison-suiten
til brylluppet.
Dette er ikke tidspunktet…
Jeg hørte, at du besvimede i går.
Ja, og det tog mig tid at huske, hvad jeg så, men jeg husker det, Allison.
Du og far lavede en slags aftale.
Hvad blev I enige om?
En aftale? Med far?
-Sig, du laver sjov. -Det gør han ikke.
Svar på spørgsmålet.
Du er skør.
Du og far indgår en aftale. Nu er Luther død.
Okay, Luther blev dræbt af, hvad fanden det end er.
-Og Klaus? -Han nåede ikke ind i tunnelen.
Jeres aftale koster folk livet.
Tror du virkelig, jeg lavede en aftale med far
om at dræbe Luther og Klaus?
Jeg er færdig. Vi ses i lobbyen.
Vent, nej.
Vent. Fem!
Allison.
Hør på mig.
Viktor? Allison?
Okay.
Okay, så nu begynder morskaben.
Jeg er færdig med jer og jeres konspirationsteorier.
Kom nu. Hør her.
Hvorfor skal jeg det?
I stemte for at blive og dø.
I ville glemme familien og universet.
Kun jeg kæmper for at redde begge dele.
Vi skal finde ud af fars plan, før flere af os bliver dræbt.
Hvor fanden er Fem?
Han var lige bag mig.
Fem?
Hey.
Vi klarer det her, okay?
Vi tre skal nok klare os.
Og hvad så?
Så bliver vi en lykkelig familie.
Nej.
Er det mere af det pis, hvor man skal bevise, man er en god far?
-Du bestod, okay? -Jeg er færdig.
Vent.
Det handler ikke om mig.
Du er bange.
Det var nemmere med Stan, okay?
Du kunne have sagt "Skrid",
og så havde jeg ikke fortalt om barnet
eller bedt dig om at blive.
Hvorfor fortælle sandheden, når man kan manipulere
og få sin vilje uden at være sårbar?
Ved du, hvor skørt det er?
Hvad, hvis jeg svigter vores barn, som min mor svigtede mig?
Det gør du ikke.
For bag det skøre pis
er en god og anstændig person.
-Er du sikker? -Ja.
1,000 procent.
Kom nu.
Er vi tilbage ved den samme elevator?
Glem ikke at lede under planterne.
Let røven og tjek væggene for skjulte rum.
Hey,
her er en væg, og
her er en anden væg.
Hvad er der galt med dig?
Folk dør, og du opfører dig som en sur teenager.
Du lyder som far.
Hvorfor skal far kunne lide dig? Han definerer ikke dig eller os.
Vi satte vores præg på verden uden ham.
-Som Sparrow Academy, men de er væk nu. -Han var aldrig en Sparrow.
Han var en dårlig far. Du har ikke brug for ham.
Let for dig at sige, når du har en ny familie.
Den bedste del af familien er lige død.
Tænk, at jeg siger det. Jeg er glad for at se jer.
-Hvad er der galt? -Hotellet forandrer sig.
Jeg går i ring, men det er levende.
-Vi må ned i lobbyen. -Jeg prøvede.
Uanset min retning ender jeg det samme sted.
Du har nok ingen stedsans.
Okay, før an, Magellan.
Fem?
-Hvor er han? -Hvordan skulle jeg vide det?
Kom nu. Vi kan ikke blive ved.
Hvordan kommer vi tilbage til, hvordan det var
før den falske undskyldning…
Og løgnene?
Allison, kom nu. Hvordan gør vi det?
Jeg ved ikke, om vi kan.
Problem, far?
Dig.
Du savnede mig.
Der er kun én vej ind i Glemsel. Umuligt.
Her er jeg.
Fascinerende.
Gid, jeg kunne udforske det mere, men det passer dårligt.
Du brugte mig til at få familien hertil.
Jeg forstår det, men du brugte mig.
Og bagefter efterlod du mig til at dø på gulvet?
Til at dø? Jeg gjorde dig en tjeneste.
Jeg vidste, du ville finde tilbage til Tomrummet.
Jeg kan lide det.
-Hvorfor er du så her? -Fordi du myrdede Luther.
Nødvendigt. Og effektivt.
Hvem bliver den næste, far? Fem? Viktor? Hele familien?
Stop! Alle er på plads. Kampen begynder snart.
Jeg er kun ét ring fra min præmie. Du ødelægger alt!
Fik jeg en nickel, hver gang jeg hørte det, havde jeg en dollar nu.
Det er ikke mange penge, men der er dollarbutikker…
Det var det.
Lytter ingen til mig?
Nej, skat.
Vi skal ned i lobbyen.
Ja.
Hvilken af vores idiotiske søskende ringede med klokken?
Allison!
Vi skal væk!
Allison, rejs dig! Kom så!
Hvem gjorde det?
-Vi bør nok gå. -Lige bag dig.
Kom så!
-Diego, vent. -Glem det.
Godt ramt, skat.
Pis.
Løb!
Tryk!
-Hvilken etage? -Lige meget!
Virkelig? En samurai?
Hævn klæder hende.
Hold mund og hjælp med at dræbe den.
Her. Kom.
Okay.
Hej. Okay.
Vi skal forbinde såret.
Du havde ret, okay? Jeg lavede en aftale med far.
Luther og Klaus?
Nej, jeg er ikke indblandet. Jeg sværger.
-Hvorfor sagde du det nu? -Fordi du skal tro på mig, okay?
Jeg gjorde det for os alle.
Også Luther og Klaus.
Hvad tilbød han?
Du skal stole på mig.
Se på mig. Hvis vi klarer det, bliver alt okay.
Viktor?
Allison?
Viktor!
Allison?
Jeg bad dig gå, okay?
Og lade dig dø alene? Er det sjovt?
Og barnet?
-Lad mig om det. -Nej, jeg er faren.
Du spiller ingen rolle det næste halve år.
Kan jeg ikke overtale dig til at vente?
-Endelig forstår du det. -Du har ret.
Det gør jeg.
Hey!
-Hvad laver du? -Beskytter min familie.
Nej. Diego, gå ikke fra mig.
Undskyld.
-Du lovede, vi altid ville være sammen! -Det ved jeg.
Diego, nej, lad være.
Når barnet kommer, så fortæl ham
eller hende, hvilken mand jeg var.
Som jeg forsøgte at være.
Nej, Diego. Nej.
Diego!
Du har slået ham fem gange.
-Han bør være død. -Rustningen er som cement.
-Der er mellemrum mellem bagpladerne. -Vi må om bag ham.
-Vi dræber den. -Sloane.
Røvhul!
Fem?
Allison?
Endelig én med en kraft, der er værd at efterligne.
Lila? Hvorfor var du i et skab?
Jeg forklarer senere.
Pis.
-Jeg er træt af at løbe. -Også mig.
Det føles bekendt.
Denne gang sigter vi ikke på hinanden.
Kom.
Klaus?
-Åh gud, Klaus. -Lila.
-Er du okay? -Klaus!
-Hvordan kom du ud? -Hvad skete der? Vi troede, du var død.
Gid. Hej.
-Er du okay? -Det tror jeg.
-Hvor ser du ud. -Prøv selv at dræbe en vogter.
-Det gjorde vi lige. -Og vi.
Du skulle blive i…
Jeg elsker dig!
Jeg troede, du var død.
Ja, jeg er i live og har det godt,
selvom far ville smadre min hjerne,
men tårevædede genforeninger senere.
Lige nu skal I vide,
at far dræbte Luther.
Og han låste mig ude af tunnelen, og han ringede med den dumme klokke!
Hvad er din plan, gamle mand?
-Vi har ikke tid. -Du dræbte Luther!
Det måtte jeg. I ville ikke samarbejde.
Alle dine dumme myter og historier.
Der var aldrig syv klokker eller nordboere.
-Du bragte os hertil for at dø! -Nej.
Et sted på hotellet er nøglen, som nulstiller universet.
Vi skal finde siglen!
Jeg er ligeglad med din sigel. Det er alle.
Vi overlevede knap vogteren med hans dumme hjelm og segl!
Vogteren, vi dræbte, havde en økse.
Vores havde et sværd.
Én tilbage.
Vi skal finde den.
Ja, for det virkede første gang.
Har I smertestillende, eller gider I at holde kæft?
Kan I holde det nede på et stille brøl?
Tak.
Jeg har fundet siglen! Den er i…
Ingen gør min kone fortræd, røvhul.
I alle de år var jeg loyal mod dig.
Du spildte mit liv på månen, og for hvad?
-For at bruge mig på den dumme mission? -Du havde et formål.
Du bevogtede det mest dyrebare i universet.
Hvad var det?
Du forstår det snart.
Og I andre.
Klaus.
Jeg kan ikke holde den.
Jeg vil elske dig for evigt.
Okay?
Siglen er i lobbygulvet. Det er stjernerne!
Børn, find en stjerne på siglen! Stå på den!
Ben, din tid er kommet. Hurtigt!
Syv spidser. Vi er syv. Vi er klokkerne.
Nej.
Ikke dig.
Skynd jer! Kun sådan stopper vi ham!
Nummer Fem, hurtigt!
-Det var ikke aftalen. Du sårer dem. -Jeg kan ikke stoppe nu.
-Det vil stoppe maskinen. -Hvilken maskine?
Hotellet var en facade. Vi er i en maskine i en anden dimension.
Den, der skabte universet, byggede dette sted.
Hvad har det med dem at gøre?
Partiklerne i deres kroppe er det eneste, der driver maskinen.
Han dræbte Luther.
Han prøvede at dræbe Klaus.
Han stopper ikke, før vi alle er døde.
Okay, stop nu!
Næsten færdig.
Og så får vi to det, vi kom efter.
Du dræber dem!
Alt i livet har en pris.
Stop!
Allison, rør ikke den knap. Vi ved ikke, hvad den gør.
Allison, stop!
Tving mig ikke til det.
Stoler du på mig?
Viktor, hvad laver du? Stop hende!
-Allison, vent! -Gør det ikke!
Claire?
Hvad er der galt, mor?
Ikke noget, skat.
Jeg er så glad for at være hjemme.
Du hører til her.
Hej, skat.
Fedt.
OBSIDIAN MINDEPARK
NÅDIGT DONERET AF SIR REGINALD HARGREEVES
Luther?
Pis.
-Kan du se mig? -Ja!
-Er jeg i live? Jeg er i live! -Ja!
-Luther er i live! -Åh, gud!
-Det er ikke alt, store fyr. -Hvad?
Pis! Min krop.
Vent.
-Jeg ser fantastisk ud. -Luther er slank nu.
-Sloane skal se det. -Min arm er tilbage.
Så sejt. Vent, hvor er Sloane?
Hun var lige bag mig…
-Da Allison trykkede på knappen. -Hun er væk.
Jeg ved ikke med jer, men jeg har ikke haft det så godt i årevis.
-Ved nogen, hvor vi er? -Hotellet.
Eller hvor det stod.
Den gamle klarede det. Han nulstillede universet.
Dine fingre er tilbage.
Sloane? Sloane!
Hey.
Glem nulstillinger. Jeg vil have min kone. Hvor er hun?
-Godt, du er i live, men fjern hånden. -Når du svarer mig.
Okay, glem det.
Der er noget galt.
-Ja, du bliver banket. -Ja, bank ham.
Nej, din idiot. Min kraft. Jeg kan ikke blinke.
Klart.
Det er ikke godt.
Okay. Kom nu.
Alakazam Ghostus.
Er jeg dødelig igen?
Mand!
Vent. Hvordan får vi dem tilbage, idioter?
Pis.
Jeg skal finde min kone.
Luther, du må ikke gå.
Du var død for fem minutter siden. Du er skrøbelig!
-Jeg stopper ham. -Nej. Klaus, vent!
-Jeg er ude, kællinger. -Vi må holde sammen og finde ud af…
Hvad skal vi gøre?
Leve vores liv?
Røvhul.
Dette er toget til Yeouido Station.
Tekster af: Mila Tempels