EN NETFLIX-SERIE
La oss aldri gjøre det igjen.
-Unnslippe apokalypsen med et nødskrik? -Det er vår greie?
-Noe er veldig galt. -Samme suite, bare speilvendt.
Ingen overdrivelse. Dette er Alice i eventyrland-greier.
Det blir bare snålere.
Endelig. Den andre siden.
-Hvor er Klaus? -Jeg beklager, men broren deres…
Jeg gjorde alt jeg kunne, men han rakk det ikke i tide.
Kugelblitz har krevd sitt siste offer.
Han var rett bak meg da jeg gikk inn i tunnelen.
-Vi må dra tilbake. -Ingenting er igjen der.
Vi får gråte siden, mine barn. Nå må vi fortsette videre.
Vent. Luther og Klaus?
Når vi sier "virkelighet", hva er det egentlig vi mener da?
På 1800-tallet mente de beste hodene at vi befinner oss i et urverk av et kosmos.
I kvantealderen mistenker man at tid og rom er et hologram.
I oldtiden trodde menneskene at vi red på ryggen til fire flyvende skilpadder,
eller på hornene til en hvit bøffel.
Disse tankene presser fram spørsmålet.
Vil vi noen gang få vite hvordan virkeligheten er formet?
Og enda rarere, har den noen annen form enn den vi gir den selv?
Jøss! Får deg til å føle deg liten, da?
Hvorfor legge ananas på en pizza?
Når du tenker over det,
så er vi bare
små sandkorn
i en ørken full av sand.
-I beste fall garnityr til drinker. -Det er inni solsystemet vårt.
Inni ørkener av galakser.
Det store spørsmålet er hvorfor den er på pizzaen min.
-Hører du etter? -Ja da. Vi er ubetydelige. Bla, bla.
Beklager at jeg ikke er en stein førsteårsstudent i filosofi.
Vent litt.
-Hvor er vi? -Vi er døde, mann.
Vi er døde.
Velkommen til nabolaget mitt.
Det er fantastisk.
-Dere burde ha blitt her. Det er finere. -Lila og jeg kom så vidt ut i live sist.
Men nå er jeg her. Tallene går i vår favør.
-Det var sterkt, raskt og forbanna. -Ring for all del ikke i denne bjella.
Med mindre dere vil miste en finger eller en tentakel.
-Jeg tar sjansen. -Nei!
Kom deg vekk.
For å ta denne greia, må vi ha riktig sinnelag.
Sinnelag? Om jeg er sint, mener du? Ja, jeg er sint.
-Vil drepe det som skadet Luther. -Luther er ikke den eneste som er borte.
Vi mista Klaus også. Jeg er også sint. Det er vi alle.
Nå må vi være lure.
Når tida er inne, slår vi til.
Ikke prøv deg, Fem. Du kommer ikke ut.
Kommer vi ingen vei?
Dette stedet er en test, en felle og en frelse på samme tid.
-Vet noen hva det står på skiltet? -"Ikke ring i bjella."
-Det betyr det. -Vi skjønner, Diego.
Bjella er ille. Hva skal vi gjøre?
Vet noen det?
Reggie?
Reggie!
Jeg er sulten. Vil noen ha litt unagi-sushi?
-Hvordan kan du spise nå? -Jeg vet ikke. Hvordan kan du være dust?
-Hei! -Du…
Hold deg unna, OK?
-Hun spiser for… -Å bli sterk.
I disse krevende tidene.
Kan du bli med meg litt, Diego?
Er jeg død?
Ja, og jeg er så glad for at jeg er her din første gang. Det er en rar følelse.
Det er som å våkne fra en livlig drøm, men slapp av.
-Alt kommer til å gi mening veldig snart. -Herregud. Pappa drepte meg.
Herregud! Han drepte meg også. Veldig.
-Han er utenomjordisk. -Vi prøver å ikke bruke sånne ord her.
Jeg vet at det er veldig PK, men du kan jo bare si at han er
britisk.
Nei. Han er virkelig utenomjordisk.
Han er som et insekt fra en annen planet.
Herregud. Klaus. Du må dra tilbake og advare Sloane og de andre.
Non posso. Ferdig med den andre siden.
-Hva behager? -Jeg tilhører her.
Jeg har vært en taper hele livet. Et utskudd.
Jeg har gjort feil etter feil, men alt det der var et tegn, ikke sant.
Et tegn på at dette er hjemmet mitt.
-Her skal jeg være. -På dette drittstedet?
Gi deg. Jeg mente i Ethereal, dummen,
med deg og alle våre spøkelsesaktige venner for alltid.
Hva står jeg igjen med?
Du får spise pizza og se på kule dokumentarer med moi for alltid.
-Vender du bare familien din ryggen? -Jeg hadde ikke bekymra meg veldig.
De kommer tidsnok. Alle dør jo en gang. Ikke sant?
-Ja. Vi er jo døde, ikke sant? -Som Dougie, baby.
-Som Dougie! -Ja!
Hva skjer hvis jeg gjør dette?
Godt forsøk, store mann, men det fins ingen smerte i Tomrommet.
Så bare gi meg alt du har!
Jeg tar utfordringen.
Tenk at du bare skulle buse ut med det.
Unnskyld. Kanskje vi bør fortelle om barnet.
Nei.
Jeg vil bli ferdig med oppdraget før du avslører kjønnet.
-Ja, men se for deg… -Sender du soyasausen?
Jeg skjønner ikke. Vi er sammen med dem som er mest glad i oss. OK?
Hvorfor skal vi ikke si noe?
Ting suger akkurat nå, og det er fint å gi familien noe å kjempe for.
Kan du holde kjeft og spise fisken din?
OK.
Det er som pappa sa.
Én gang er tilfeldig, to ganger et sammentreff,
mens det ikke blir en tredje gang. Jeg er ingen idiot.
Hvordan vet vi at han drepte dem?
Mener du det? Dette er metoden hans. Det har vi sett før.
Har du glemt hvordan vi ble samlet i utgangspunktet?
-I pappas begravelse. -Nettopp.
Han har prøvd seg før, og han gjør det igjen nå.
-Gi deg, Fem. -Nei.
Han tapte avstemningen om å gå gjennom tunnelen, men her er vi.
Kunne han virkelig ha drept Luther?
Han kan drepe Luther, Klaus og resten av oss uten moralske skrupler.
Og det som verre er, er at jeg tror Allison er med.
Nei.
Jeg hater å si det alle andre sier.
Klisjéfull sørging er det siste du trenger å bekymre deg for.
Jeg vet at alt tar slutt nå.
Men jeg trodde at vi skulle være sammen når det skjedde.
Jeg fikk ikke engang tatt farvel.
Jeg fikk tatt farvel
til dattera mi og ektemannen min.
Men det var ikke nok. Følelser er bare…
For store til å beskrive med ord.
Luther elsket deg…
…herfra, til månen og tilbake.
Du gjorde ham så lykkelig.
-Nei. Hun var med Sloane i tunnelen. -Jeg snakker ikke om Klaus.
Luther?
Hva? Nei, det hadde hun aldri gjort.
Hun har rakna siden vi kom hit.
-Hun mista dattera si. -Og hun drepte Harlan.
Selv om du har rett, tilstår de nok ikke om vi konfronterer dem.
Jeg er enig.
Kom igjen. Hør på meg.
Jeg drar ikke tilbake dit for å bli hersa med.
Du kan ikke gjøre noe med det!
-Du er utrolig egoistisk! Vet du det? -Slapp av. Ikke bekymre deg.
Du har all verdens tid til å komme over det!
Greit. Nå holder det.
Pokker.
Gi deg!
Jeg måtte dø en million ganger før jeg fant ut det der.
-Igjen? -Ja. Igjen.
Mener noen at dette er himmelen?
-Hva i… -Hei, kompis.
-Du! -Nei!
-Kom tilbake hit! -Det kiler!
Slipp meg!
Du!
Du kjenner kanskje ikke smerte,
men jeg kan kaste deg gjennom veggene i all evighet.
Du får aldri fred og ro. Jeg gir meg aldri.
Nei.
Tomrommet er huset mitt.
Det er kanskje et hoppeslott, men det er mitt!
Vil du ikke hjelpe familien? Greit.
Men mitt livs kjærlighet går rett inn i helvete.
Jeg vet ikke om jeg kan. Hvem vet hvor de ble av.
Klaus. Dette er huset ditt. Du sa det jo nettopp selv.
-Ja. -Du er kongen over døden.
Det var litt svulstig. Jeg ser heller på meg selv som…
Ja.
…Mørkets prins.
Samme det!
Jeg tror på deg, bror.
Du klarer hva som helst.
-Hei. -Hei.
Beklager at vi kommer uinnbudt.
OK. Greit. Hør her. Vi gjør det.
-Vi prøver. -OK.
Og på en motivasjonsskala fra én til Braveheart
var dette en halv Rudy.
-Du får forklare senere. -Du kan nok gjøre bedre.
Spreng alt til helvete.
Vi må snakke sammen.
-Jeg er opptatt. Kan det vente? -Nei.
-Luther og Klaus. Drepte du dem? -En vokter sniker seg rundt på hotellet.
Vi må bekjempe den for å lykkes. Hva ville jeg tjent på å drepe to på laget?
-Svar på spørsmålet. -Jeg gjorde det.
Finner jeg ut at du lurer meg, så er avtalen avblåst.
Jeg forsikrer deg om at jeg holder min del av avtalen. Du gjør det samme.
-Hva var det? -Det angår ikke deg.
Angår ikke meg? Vi er her nå, på Hotell Oblivion.
-Som du ville. Jeg fikk det til å skje. -Ikke vær tåpelig.
Allison drepte Harlan, og jeg gjenforente familiene. Hva gjorde du?
Samle dere, barn.
Nå som vi har fått tatt igjen pusten, kan den virkelige jobben ta til.
-Myten om de sju klokkene? -Nettopp. Noen følger med.
-Vi finner klokkene, og så? -Nei.
Klokkene er bare en metafor for dette.
-Seglet. -Korrekt, Nummer Fem.
Seglet er nøkkelen til de sju klokkene. Det fører oss et steg nærmere
-å tilbakestille universet. -Hva gjør vi når vi finner det?
Jeg vet ikke.
Vi er her fordi du sa at du hadde en plan.
Det har jeg. Inntil et punkt.
Flott. Da blir vi på hotellet for alltid, stirrer på veggene og spiser dårlig sushi.
Seglet er eneste utvei og beste mulighet til å tilbakestille universet.
Artig at du og pappa er enige, da.
-OK. Hvor begynner vi? -Del dere i grupper.
Jeg er med Allison og Sloane.
-Ben, Fem og Viktor. -Vi vil ha Allison.
Ben mot Allison. Vi har trent sammen. Det gir mer mening med Allison.
-Nei takk. -Hvorfor ikke?
Utmerket idé. Allison blir med Umbrellas. Sparrows holder sammen.
Alle tar hver sin etasje. Vi må finne seglet.
-Hva med oss? -Dere er en duo.
Ingen vil høre på kranglingen.
Spre dere. Snu alle steiner, og vær tilbake her om 30 minutter.
-Dette er fullstendig bortkasta tid. -Hørte du det? Han kalte oss en duo.
Tror at faren din begynner å like meg.
Jeg glemte dagboken min. Gå. Møtes i femte.
Noen har tatt seg mye bry med å gjemme denne greia.
-Hvor stor skal den være? -Det sa ikke gode, gamle Reg.
Virkelig? Så overraskende. Jeg trodde du visste mer om planen.
Beklager. Hva skal det bety?
Jeg så deg med ham i Hvit bøffel-suiten under bryllupet.
-Jeg vet ikke om det er nå… -Du fikk blackout i går kveld.
Ja, og det tok en stund før jeg husket det jeg så,
men jeg husker det, Allison.
Du og pappa inngikk en slags avtale.
-Hva ble dere enige om? -En avtale? Med pappa?
-Si at du tuller. -Han gjør ikke det.
-Svar på spørsmålet. -Du har gått fra vettet.
Dere inngikk en avtale. Nå er Luther død.
OK. Luther ble drept av hva i helvete den greia nå er.
-Og Klaus? -Kom seg ikke inn i tunnelen.
Avtalen din koster folk livet her.
Tror du virkelig at jeg inngikk en avtale med pappa for å drepe Luther og Klaus?
-Jeg gir meg. Vi møtes i lobbyen. -Hei! Vent. Nei.
Vent. Fem.
Allison.
Bare hør på meg.
Viktor? Allison?
OK.
Greit. Det er nå moroa begynner, altså.
Jeg er ferdig med dere to og konspirasjonsteoriene.
-Gi deg. Bare hør… -Hvorfor skulle jeg det?
Dere stemte for å bli og dø. Dere ba familien og universet om å drite og dra.
Bare jeg vil redde begge.
Vi må bare vite hva pappa planlegger, før flere blir drept.
Hvor i helvete er Fem?
Han var rett bak meg.
Fem?
Hei.
Vi kommer oss ut av dette, OK? Det går bra med oss alle tre.
Og så?
-Så blir vi en lykkelig familie. -Nei, det blir vi ikke.
Er det mer av det tullet om å bevise at man er en god far?
-Du besto, OK? -Det er jeg ferdig med. Vent.
Dette handler ikke om meg.
Å, du er redd.
Det var lettere med Stan, OK? Du kunne bare sagt "drit og dra".
Da måtte jeg ikke ha fortalt deg om babyen eller bedt deg bli hos meg.
Hvorfor si sannheten når du kan lure noen
til å få det som du vil uten å måtte være sårbar?
Vet du hvor sprøtt det er?
Men hva om jeg svikter babyen vår slik min mor sviktet meg?
Det gjør du ikke.
Fordi bak alt det sprø tullpreiket
fins det et godt og anstendig menneske.
-Er du sikker? -Ja.
Tusen prosent.
Kom igjen.
Havna vi ved den samme heisen?
Ikke glem å lete under plantene.
Reis deg og begynn å lete etter skjulte rom i veggene.
Hei…
Her har vi en vegg, og
her har vi en vegg til.
Hva i helvete feiler deg? Folk dør, men du oppfører deg som en sutrete tenåring.
Du høres akkurat ut som pappa.
Hvorfor er det så viktig at han liker deg? Han definerer ikke oss.
-Vi har satt vårt eget avtrykk uten ham. -Sparrow Academy også, men de er borte.
Han var aldri en Sparrow. Han var en elendig far. Du trenger ikke ham.
Lett for deg å si, som har en ny familie.
Den beste delen av familien døde.
Tenk at jeg sier dette. Jeg er glad for å se dere.
-Hva er galt? -Hotellet forandrer seg.
Jeg har gått rundt i ring, men det er som om det lever.
-Vi går ned i lobbyen. -Prøvde.
-Jeg havner på samme sted uansett. -Kanskje du ikke har retningssans.
Led an, da, Magellan.
Fem?
Fem.
-Hvor er han? -Hvordan i helvete skal jeg vite det?
Kom igjen. Vi kan ikke fortsette sånn.
Hvordan kan vi gå tilbake til hvordan alt var før,
før den falske unnskyldninga og…
Og løgnene?
Gi deg, Allison. Hvordan gjør vi det?
Jeg vet ikke om vi kan.
Problemer, pappa?
-Du! -Du har savna meg, du.
Det er bare én inngang hit. Det er umulig.
-Vel, her er jeg. -Fascinerende.
Skulle ønske jeg kunne utforsket mer, men det passer dårlig.
Du brukte meg for å få familien hit. Jeg skjønner, men du brukte meg.
Når du ikke trengte meg mer, etterlot du meg for å dø?
Etterlot deg for å dø? Det var en tjeneste.
Visste at du fant veien til Tomrommet, der du hører hjemme.
Jeg trives der.
-Hvorfor er du her, da? -Fordi du drepte Luther.
-Det var nødvendig. Og effektivt. -Hvem er den neste? Fem?
Viktor? Hele jævla familien?
Slutt! Alle er i posisjon. Slaget skal til å begynne.
Jeg er ett ring i klokka unna premien. Du ødelegger alt!
Hadde jeg fått fem cent for hver gang noen sa det, hadde jeg hatt en dollar.
Det er ikke mye penger, men det fins dollarbutikker der du får…
Nå holder det.
-Er det ingen som hører på meg? -Nei, vennen min.
Vi bør gå ned i lobbyen.
Ja.
Hvilket av de teite søsknene våre ringte i bjella?
Allison!
Vi må dra, Allison!
Reis deg, Allison! Kom igjen!
Hvem gjorde det?
-Vi bør dra. -Er rett bak deg.
Kom igjen!
-Vent, Diego. -Drit i dette.
Godt kast, vennen.
For faen, da.
-Løp! -Trykk på knappen!
-Hvilken etasje? -Samme det!
Seriøst? En samurai?
-Hevn kler henne. -Hold kjeft og hjelp oss å drepe den.
Her. Kom igjen.
OK.
Hei. Greit.
Vi må forbinde såret.
Du hadde rett, OK? Jeg inngikk en avtale med pappa.
-Luther og Klaus? -Hadde ingenting å gjøre med det. Sverger.
-Hvorfor forteller du det nå? -Fordi du må tro på meg, OK?
Jeg gjorde det for oss alle. Luther og Klaus også.
Hva tilbød han deg?
Du må stole på meg. Se på meg. Kommer vi oss gjennom dette, blir alt bra igjen.
Viktor?
Allison?
Viktor!
Allison?
-Jeg ba deg om å dra, OK? -Og la deg dø alene? Hva er moroa?
Og babyen?
-La meg bekymre meg. -Nei. Jeg er faren.
Som ikke har noe med den i seks måneder til.
-Du kan ikke overtales til å stå over? -Endelig forstår du.
Du har rett. Jeg gjør det.
Hei!
-Hva tror du at du gjør? -Beskytter familien.
-Nei, Diego. Ikke forlat meg. -Jeg beklager.
-Vi skulle alltid være sammen. Du lovte. -Jeg vet det.
Diego. Nei, ikke gjør dette.
Når babyen kommer, må du fortelle ham
eller henne om hva slags mann jeg var.
Mannen jeg prøvde å være.
Nei, Diego. Nei.
Diego!
Du traff med øksa fem ganger. Han burde vært død…
Rustningen er som sement.
-Det er et rom bak bakplatene. -Jeg må bak ham.
-Nå dreper vi den. -Sloane.
Hei, ditt rasshøl!
Fem?
Allison?
Endelig en med krefter verdt å etterlikne.
Lila? Hvorfor var du i skapet?
-Jeg forklarer senere. -Pokker.
-Jeg er lei av å rømme. -Jeg også.
-Dette føles merkelig kjent. -Denne gangen sikter vi ikke på hverandre.
Kom igjen.
Klaus?
-Herregud. Klaus. -Lila.
-Går det bra? -Hvordan kom du deg ut?
-Vi trodde at du døde. Du… -Hvis det bare var så vel.
-Går det bra? -Ja, jeg tror det.
-Du ser jævlig ut. -Prøv å drepe en vokter selv, da.
-Vi gjorde det. -Vi også.
Jeg ba deg om å bli i…
Jeg elsker deg!
-Klaus. Jeg trodde at du var død. -Ja, jeg lever og er fantastisk,
sett bort fra pappas forsøk på å mose hjernen min, men gjenforening får vente.
Det dere må vite nå, er… at pappa drepte Luther.
Han stengte meg ute fra tunnelen og ringte i den dumme bjella!
Hva er planen din, pappa?
-Vi har ikke tid. -Du drepte Luther!
Hadde ikke noe valg. Dere nektet å samle dere.
Alle teite myter og historier. Det var aldri sju klokker eller nordboere.
-Du ville drepe oss! -Nei.
På hotellet fins nøkkelen til å tilbake- stille universet. Vi må finne seglet!
Vi bryr oss ikke om seglet!
Vi overlevde så vidt vokteren med den teite hjelmen og sigden.
-Vokteren vi drepte hadde øks. -Vår hadde sverd.
Det er én igjen.
-Vi må ta den. -Det funka jo så bra første gang.
Har dere smertestillende, eller kan dere holde kjeft?
Kan dere dempe dere og bare brøle lavt? Takk.
Jeg fant seglet. Det er på…
Ingen skader kona mi, din jævel.
I alle år var jeg lojal mot deg.
Du kasta bort livet mitt på månen, og til hvilken nytte?
-For å bruke meg på det teite oppdraget? -Du hadde et formål.
Du skulle vokte det mest dyrebare i universet.
-Og hva var det? -Det forstår du snart.
Alle vil forstå det.
Klaus.
Jeg klarer ikke å holde det igjen.
Jeg vil elske deg for evig og alltid.
OK?
Seglet ligger i lobbygulvet. Det er stjernene!
Finn en stjerne på seglet. Stå på den!
Ben! Tiden er inne! Raskt!
Sju punkter. Sju av oss. Vi er klokkene.
Nei. Ikke du.
Fort! Det er eneste måte å stoppe ham på!
Nummer Fem! Fort!
Det var ikke del av avtalen. Du skader dem.
-Kan ikke stoppe nå. Maskinen stopper. -Hvilken maskin? Jeg forstår ikke.
Hotellet var en fasade. Vi er i en maskin i en annen dimensjon.
Den som skapte universet, bygde dette.
Hva har det med dem å gjøre?
Partiklene i kroppene deres er det eneste som gir kraft til maskinen.
Han drepte Luther. Han prøvde å drepe Klaus.
Han gir seg ikke før vi alle er døde.
-OK. Du må stoppe! -Jeg er nesten ferdig.
Og når jeg er det, får vi det vi skulle ha.
-Nei, du dreper dem! -Alt i livet har sin pris.
Slutt!
Allison! Ikke rør den knappen. Vi vet ikke hva den er til.
Allison! Stopp!
-Ikke få meg til å gjøre dette! -Stoler du på meg?
Viktor, hva gjør du? Stopp henne!
-Allison! Vent! -Allison! Ikke gjør det!
Claire?
Hva er i veien, mamma?
Ingenting, vennen min. Jeg er bare så glad for å være hjemme.
Det var alltid meningen at du skulle være her.
Hei, vennen.
Kult.
OBSIDIAN MINNEPARK
DONERT AV SIR REGINALD HARGREEVES
Luther?
Fy søren.
-Ser du meg? -Ja!
-Lever jeg? Jeg lever! -Ja!
-Luther lever! -Herregud!
Det er ikke alt, store mann.
Fy søren! Kroppen min!
Vent.
-Jeg ser fantastisk ut. -Luther er slank nå.
-Må vise Sloane det. -Jeg fikk armen tilbake.
Så kult. Hvor er Sloane?
Hun var rett bak meg…
-Da Allison trykket på knappen. -Hun er borte.
Jeg vet ikke med dere, men jeg har ikke følt meg så bra på år og dag.
-Vet noen hvor i helvete vi er? -Hotellet. Det var her det sto.
Jeg tror at pappa klarte det. Tilbakestilte universet.
Du fikk fingrene tilbake.
Sloane?
Jeg bryr meg ikke om tilbakestilling. OK? Jeg vil ha kona mi tilbake. Hvor er hun?
-Godt at du lever, men fjern hånda. -Ikke før du svarer meg.
OK. Drit i dette.
-Noe er galt. -Det stemmer. Du skal få juling.
-Gi ham juling. -Nei, dust.
-Kreftene mine. Jeg kan ikke blunke. -Ja, liksom.
Det er ikke bra.
OK. Kom igjen.
Alakazam. Spøkelsus.
Betyr det at jeg er dødelig igjen? Herregud!
Vent. Hvordan får vi dem tilbake, idioter?
Pokker.
-Jeg må finne kona mi. -Nei! Du kan ikke gå, Luther.
Du var død for fem minutter siden. Du er skjør!
-Jeg må gå etter. -Nei. Vent, Klaus!
-Jeg stikker. -Kom igjen.
-Vi må holde sammen og finne ut av… -Hva skal vi gjøre?
Leve livet, kanskje?
Rasshøl.
Dette er toget til Yeouido stasjon.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen