‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫קורי וייס, בבקשה תעמוד.‬
‫בעניין תיק מדינת ניו יורק נגד קורי וייס,‬
‫בסעיף אשמת ניסיון לרצח מדרגה שנייה,‬
‫לא אשם.‬
‫בסעיף אשמת אונס מדרגה ראשונה,‬
‫לא אשם.‬
‫אמרתי שהוא לא עשה כלום.‬
‫בסעיף אשמת תקיפה מדרגה ראשונה,‬
‫אשם.‬ ‫-לא!‬
‫מה?‬
‫בסעיף אשמת התעללות מינית מדרגה ראשונה,‬
‫אשם.‬
‫לא!‬ ‫בחייך!‬
‫בסעיף אשמת התפרעות מדרגה ראשונה,‬
‫אשם.‬
‫שקרנית! שיקרת לגבי!‬
‫שיקרת לגבי!‬
‫שיקרת!‬
‫אימא!‬
‫תרים את זה עוד.‬
‫תפנה לפרופיל.‬
‫פרופיל.‬
‫אני לא יודע...‬ ‫-תפנה לצד.‬
‫לא, שהכרטיס ימשיך לפנות לכיווני.‬
‫- כלא רייקרס איילנד‬ ‫אחד עשר קילומטר מהארלם, 1990 -‬
‫לעזאזל, פורטר! כבר חזרת?‬
‫כמה שהוא צנוע, אין כמו בבית.‬
‫היי, אבל תוודא שתשים אותי לעבוד במטבח.‬
‫אתה יודע מה נדרש.‬
‫אני לא אומר כלום. אני דואג לך.‬
‫אתה דואג לי?‬
‫אתה משהו.‬ ‫בסדר, כולם.‬
‫אניח שכולכם מכירים את המשחק "הרצל אמר".‬
‫אני הרצל.‬
‫והרצל אמר‬
‫תתפשטו לחלוטין... ‬ ‫ותרימו את שקי האשכים שלכם.‬
‫אל תסתכל עליי, בן זונה!‬
‫זה שלך.‬
‫בסדר?‬
‫כן, תודה.‬
‫שבע!‬
‫תגיד אם תוכל לעשות משהו עבורי.‬
‫אמרתי, תגיד אם תוכל לעשות משהו עבורי.‬
‫למה הכוונה?‬ ‫-אני מתכוון למה שאמרתי.‬
‫לא קשה להבין את זה.‬
‫לא מבין למה הכוונה.‬
‫אני לא... אני לא אמור להיות פה.‬
‫קדימה!‬ ‫שבע!‬
‫לא החרא הזה שוב!‬
‫אי אפשר להעביר לילה ארור אחד מבלי שתשיר, ‬ ‫לעזאזל?!‬
‫תסתום את הפה!‬
‫אני אהרוג אותך, לעזאזל!‬
‫אתה חושב שאני צוחק? באמת?‬
‫תמשיך לשיר!‬ ‫-תסתום את הפה!‬
‫נתראה בחצר המזוינת!‬
‫תשתוק!‬
‫אימא...‬
‫לא רוצים לשמוע את זה.‬
‫חלאס, אחי!‬
‫תפסיק עם החרא הזה!‬
‫אתה עוד שר? אמרתי לך לסתום!‬
‫אתה חושב שאני צוחק איתך, מה?‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫יו, כבוד עצום, בי!‬
‫קיי-אר-אס משחק אותה בגדול, אחי!‬
‫היי, אחי.‬
‫היי, אתה בסדר, אחי.‬
‫קורי.‬
‫אני יודע. כולם יודעים.‬
‫ראיתי את החדשות והכל.‬
‫מטורף, אחי.‬
‫כן.‬ ‫מטורף.‬
‫לאן הכניסו את ארבעת האחרים שאנסו איתך?‬
‫לא עשינו את זה.‬
‫לעזאזל.‬
‫אתה יודע, לא התכוונתי לזה כך, אחי.‬
‫רק תהיתי, כאילו, מה קרה.‬
‫הם נשלחו למוסד לנוער.‬
‫איפשהו, אני לא יודע.‬
‫אני רק יודע...‬
‫שאני פה והם לא.‬
‫שונא להיות פה.‬
‫תוכל לבקש העברה.‬
‫מה?‬ ‫-העברה.‬
‫אפשר לעשות את זה?‬ ‫-כן.‬
‫כלומר, אתה צריך רק, כאילו, לכתוב מכתב.‬
‫שמעתי שלוקח לזה שנה או שנתיים לפעמים.‬
‫אבל, היי, כלומר,‬
‫מישהו בספרייה מטפל בזה.‬
‫פשוט כותבים מכתב?‬ ‫-כן.‬
‫זוזו.‬ ‫קדימה.‬
‫בסדר.‬
‫נתראה.‬
‫נשתמע, אחי. נדבר.‬
‫כן.‬
‫תסלח לי.‬
‫לאן אתה הולך, איש קטן?‬
‫רק הלכתי...‬ ‫-אתה רק מה?‬
‫אתה מסתובב איתנו!‬ ‫-מאיפה אתה, אחי?‬
‫אני משומברג בהארלם.‬
‫ברצינות?‬
‫כן.‬ ‫-שמעתי ששומברג גדולה כהארלם.‬
‫מה?‬
‫אז מה, קורי?‬ ‫-לא. תראו...‬
‫אני לא רוצה בעיות.‬
‫מה?‬ ‫-אמרתי שאיני רוצה בעיות.‬
‫אתם לא חייבים לפגוע בי.‬
‫כן, אתה צודק. אנו לא חייבים.‬
‫בחייכם, בבקשה.‬
‫תפסיקו!‬
‫אמרתי שתפסיקו!‬
‫תפסיקו! אמרתי שתפסיקו!‬
‫תפסיקו!‬
‫תמרח את המשחה פעמיים ביום.‬
‫או שתחזור עם זיהום ואין לי משהו נגד זה.‬
‫אסור להם לעשות את זה.‬
‫אולי...‬
‫אוכל לדבר עם סוהר או...‬
‫עם מנהל הכלא.‬
‫משהו?‬ ‫-ובפעם הבאה שאראה אותך,‬
‫תזדקק להרבה יותר מתרופות.‬
‫מה אני אמור לעשות?‬ ‫לתת להם לעשות מה שהם רוצים? כאילו, כל דבר?‬
‫מה אני אמורה לומר?‬
‫אני רק זקוק לעזרה.‬
‫עזרתי לך.‬
‫ביצעתי את תפקידי.‬ ‫אתה יכול ללכת.‬
‫סנטרל פארק.‬
‫תגיד אם תוכל לעשות משהו עבורי.‬
‫זו דרך ארוכה למטה.‬
‫מה שלומך?‬
‫אני שורד.‬
‫את יודעת, שורד.‬
‫קיוויתי שאוכל לראות אותך מוקדם יותר.‬
‫אני ניסיתי.‬
‫לא קל להגיע עד לפה.‬
‫והרבה דברים מתרחשים.‬ ‫-אני יודע.‬
‫וזה לא קל.‬ ‫-הכל בסדר.‬
‫הכל בסדר.‬
‫אני פשוט מתגעגע.‬
‫אבל את פה עכשיו.‬
‫כן.‬ ‫איך את מסתדרת?‬
‫היה טוב יותר.‬
‫משהו שאוכל לעשות? כל דבר.‬
‫לא, מותק, אין...‬
‫דבר שתוכל לעשות.‬
‫אחיך בא לפה לבקר אותך?‬
‫איזה מהם?‬
‫אתה יודע איזה.‬
‫היחיד שהיה מגיע.‬
‫לא.‬
‫מרסי לא בא.‬
‫מה שלומו?‬
‫אין לי מושג.‬
‫אולי...‬ ‫אולי הוא יבוא איתך בפעם הבאה שתבואי.‬
‫אולי?‬
‫תגידי לו שאני ביקשתי.‬
‫אתה יודע שזה לא יקרה.‬
‫מה לגבי יוסף?‬
‫חשבתי שאולי תגידי ליוסף לכתוב.‬
‫אצטרך לעבוד על זה.‬
‫אתה יודע שאני ואימא שלו ‬ ‫לא בדיוק חברות הכי טובות,‬
‫אבל אולי יתנו לו לכתוב מהמחנה הקטן שלו.‬
‫איך...‬
‫איך אתה מרגיש פה?‬
‫לא יודע. מוזר.‬
‫אתה...‬
‫אתה בטוח שאתה בסדר?‬
‫איש לא ניסה לפגוע בך פה, נכון?‬
‫אמרו שאם אהיה טוב, אולי אשתחרר על תנאי.‬
‫זה יהיה טוב.‬
‫אני בסדר, אימא.‬
‫כן.‬ ‫אני יודעת.‬
‫אני מצטער לבקש,‬
‫אבל תוכלי להוסיף קצת לחשבון הקנטינה שלי?‬
‫אימא, לא הרבה. כל דבר יעזור.‬
‫עשר, עשרים. פשוט...‬
‫להוסיף לחשבון שלי.‬
‫ילד, אין לי שום דבר לתת לך.‬
‫אין לי כלום.‬
‫אבל...‬
‫אני אעבוד על זה.‬ ‫אני אקל על זה.‬
‫אני...‬
‫אכתוב בקשה להעברה.‬
‫אוכל לקבל עזרה מ...‬
‫מהספרייה.‬
‫אוכל לכתוב בקשה להעברה ולהקל על זה,‬
‫ותוכלי לבקר יותר.‬
‫בסדר.‬
‫אתה בסדר?‬
‫תגיד לי אתה.‬
‫אני עושה כמיטב יכולתי. הם לא מתעסקים איתך.‬
‫נכון?‬ ‫-לא היום.‬
‫אבל הם נראים קצת להוטים.‬
‫בפעם הבאה,‬
‫וכנראה תהיה פעם הבאה, למרות שאני שומר,‬
‫תבקש להיכנס לבידוד.‬
‫אל תלך למרפאה.‬
‫המרפאה היא למלשינים.‬
‫תמשיך להביא אותם. ‬ ‫ותעדכן אותי במה שאתה צריך.‬
‫הם נשלחו למוסד לנוער.‬
‫איפשהו, אני לא יודע.‬
‫אני רק יודע...‬
‫שאני פה והם לא.‬
‫תוכל לבקש העברה.‬
‫מה? אפשר לעשות את זה?‬ ‫-כן.‬
‫כלומר, אתה צריך רק, כאילו, לכתוב מכתב.‬
‫שמעתי שלוקח לזה שנה או שנתיים לפעמים.‬ ‫אבל, היי, כלומר...‬
‫אני אקל על זה.‬
‫אכתוב בקשה להעברה.‬
‫אוכל לקבל עזרה מ...‬
‫מהספרייה.‬
‫אוכל לכתוב בקשה להעברה ולהקל על זה,‬
‫ותוכלי לבקר יותר.‬
‫- מתקן כליאה אטיקה‬ ‫566 ק"מ מהארלם, 1991 -‬
‫אני מבטיח, אימא.‬
‫כולכם ביחד במוסד לנוער?‬
‫מה שלומך, אחי?‬
‫מחזיק מעמד.‬
‫אנו יודעים מה עשית לאישה הלבנה בפארק,‬ ‫מזדיין!‬
‫ברוך הבא לאטיקה, בן זונה!‬
‫לא יודע למה אתה נלחם. זה קורה!‬
‫תראה בזה קבלת פנים ידידותית.‬
‫מזדיין!‬ ‫-תקבל את זה כל יום‬
‫עד שתמות ותיעלם!‬
‫תעזבו אותי!‬ ‫-סוהר!‬
‫אתה בטח לא אמור להיות פה. ‬ ‫תזדיין מפה, מייקלס.‬
‫מה קורה, בחורים?‬
‫טירון?‬
‫אתה זקוק לעזרה?‬
‫אני בסדר.‬
‫הוא אמר שהוא בסדר.‬
‫שאלתי אותך? תחזור לעבוד.‬
‫תפוס אותו.‬
‫שאני אמות.‬
‫לעזאזל. אלוהים.‬
‫טוב, חייבים להביא אותך למרפאה.‬ ‫-לא.‬
‫לא.‬
‫היי, מה אמרת?‬ ‫הם יהרגו אותי.‬
‫תכניס אותי לבידוד.‬
‫רוצה לבוא לתחנה עם חבר שלך? מיד תחזור.‬
‫אמך תהרוג אותי אם לא אבוא, אז...‬
‫אתה חבר טוב, יודע?‬
‫נשאר עם חבר שלך.‬
‫פולו!‬ ‫אוכל.‬
‫בוא נחלץ אותך מהצרות, בן.‬
‫אינך רוצה ללכת הביתה?‬
‫אפשר לתקן את זה.‬
‫פולו! בוא נלך לפארק.‬
‫הסיבה היחידה שנקלעת לזה...‬
‫היא כי הלכת לתחנה איתו.‬
‫פולו! בוא נלך לפארק.‬
‫אני אהיה בסדר.‬
‫האם הברזת מביה"ס?‬
‫ב-19 באפריל, 1989?‬
‫אתה פה כדי לענות על שאלות.‬
‫תענה על השאלה.‬
‫איך אתה מרגיש פה?‬
‫סנטר.‬
‫פה.‬
‫אף.‬
‫מצח.‬
‫עורף.‬
‫שיער ארוך.‬
‫היי, אח קטן.‬
‫היי, נורמן. מה?‬
‫מתי שאתה עושה את הפרצוף,‬ ‫אני נזכר שתפסתי אותך מבריז מביה"ס. זוכר?‬
‫זוכר את זה?‬
‫כן.‬
‫קורי.‬
‫היי, אח גדול.‬ ‫-בלי "היי, אח גדול".‬
‫אתה אמור להיות בביה"ס, אחי.‬ ‫-אני יודע.‬
‫אני...‬
‫תן לי קצת מהצ'יפס.‬
‫אני דואג לך, קורי.‬
‫למה?‬
‫כשהיית ילד קטן,‬
‫זוכר מה אמרת לי שאתה רוצה להיות?‬
‫כן, אני זוכר.‬ ‫-מה?‬
‫שוטר, כי אני...‬
‫אני אוהב את המדים.‬
‫רוב הילדים רוצים להיות רופאים, מורים,‬ ‫שחקני פוטבול, שוטרים, לא משנה.‬
‫אבל כשלא לומדים את המשמעת שצריך,‬ ‫עובדים בעבודה ששונאים.‬
‫או שמסיימים ברחוב.‬
‫רוצה להפוך המבורגרים‬ ‫או להתחנן שמישהו ייתן לך לישון על ספה?‬
‫לא, אני רוצה חיים טובים.‬
‫ובכן, נחש מה?‬
‫נחש מה?‬ ‫-מה?‬
‫אתה מסוגל.‬
‫מתרומם.‬
‫למה כולם תמיד מסתכלים עליך כך?‬
‫הם עיוורים ליופי, ילדון.‬
‫זה הכל.‬
‫הם עיוורים.‬
‫אז הקשבת לי?‬
‫אתה תשתפר?‬
‫אני מבטיח.‬
‫נלחץ על זה.‬
‫אני אוהב אותך, אח גדול.‬ ‫גם אני אוהב אותך, קורי.‬
‫תתרחץ, בסדר?‬
‫ותתלבש.‬
‫הכומר רוצה לדבר איתך.‬
‫כמה זמן הייתי פה, בכל מקרה?‬
‫עבר זמן מה, ילד.‬
‫עבר הרבה זמן.‬
‫אנו מצטערים להודיע לך שאחיך הלך לעולמו.‬
‫נורמן.‬
‫אני חושש שהוא נרצח ביום שלישי שעבר.‬
‫תעוף מהבית שלי!‬
‫לדעתך ברצוני להיות פה?‬
‫לא יודעת איפה אתה רוצה להיות!‬ ‫-על מה אתם רבים?‬
‫אחיך צריך להיות בבית משוגעים.‬
‫אחיך רוצה להיות אחותך.‬
‫אחותך המזדיינת?‬
‫אתה, ילד...‬
‫אתה משוגע.‬
‫אתה חולה.‬
‫אני הלכתי. גמרתי.‬ ‫-למה?‬
‫קדימה, תלך.‬
‫כועס כי אני לא נותנת לו ללכת ולחזור מפה‬
‫כשהוא נראה איך שמתחשק לו.‬
‫תסתכל עליו!‬
‫אתה בדיחה מהלכת.‬
‫וכולם צוחקים עליך,‬
‫בפנים ומאחורי הגב שלך.‬
‫קורי, אתה יודע שאיני משקרת.‬
‫אבל גמרתי עם זה.‬
‫גמרתי לאבד לקוחות וחברים והכל‬
‫בגלל שאתה חולני.‬
‫לך!‬
‫זה הבית שלי, נורמן.‬
‫מרסי! בסדר? זה מרסי!‬
‫לעזאזל, לעולם לא תשמע אותי קוראת לך כך.‬ ‫ לעולם!‬
‫נורמן!‬
‫-אימא!‬
‫אימא, בואי נדבר על זה.‬
‫אין על מה לדבר. אני גמרתי!‬
‫את אישה עצובה, אימא. עצובה.‬
‫אל תפתח את הפה שלך כדי להגיד לי מה אני.‬
‫אתה לא מכיר אותי.‬
‫אתה לא יודע כלום על איך זה להיות אני.‬
‫אתה חושב שאתה מכיר אותי‬ ‫כי אתה לובש את הבגדים שלי?‬
‫מה אתה יודע על להיות אימא?‬
‫ללא עזרה.‬
‫ללא איש לסמוך עליו חוץ מעצמך?‬
‫אתה לא יודע כלום.‬
‫ברור לי שאת עצובה, אימא.‬
‫וברור שאף אחד לא הפך אותך לכזו.‬ ‫לא אני, עשית זאת לעצמך!‬
‫תחסוך ממני את הניתוח הפסיכולוגי, בסדר?‬
‫את סוחרת מהבית! את צוחקת עליי?‬ ‫-תשתוק!‬
‫תסתום את הפה המלוכלך שלך, שטן.‬
‫כמו שאמרתי, אישה עצובה.‬
‫לפחות אני אישה אמיתית.‬
‫נתראה בקרוב, בסדר?‬
‫תשמור על עצמך.‬
‫מבטיח?‬
‫אני מבטיח.‬
‫מה עם הדברים שלך?‬
‫קח מה שתרצה.‬
‫תיפטר מכל השאר.‬
‫גמרתי עם הכל פה.‬
‫חוץ ממך.‬
‫כדאי שאתקשר לאמי.‬
‫אוודא שהיא בסדר.‬
‫אנחנו פה לוודא שאתה בסדר, קורי.‬
‫אני?‬ ‫-כן, אנחנו פה בשבילך.‬
‫אתם פה בשבילי.‬
‫לא, אני אהיה פה לנצח, אדוני.‬
‫אני לא בטוח מה כוונתך.‬
‫אם יש משהו...‬ ‫-אהיה פה לנצח, אדוני!‬
‫בסדר.‬ ‫-אני לא יודע מה כוונתך!‬
‫בסדר, קדימה. בוא נלך, ילד.‬
‫קדימה.‬ ‫-אל תיגע בי!‬
‫אתה לא שם זין עליי!‬
‫בסדר...‬ ‫-איש לא שם זין עליי!‬
‫איש לא שם זין עליי!‬
‫אתה לא שם זין עליי!‬
‫טוב. בסדר.‬ ‫-לעזאזל!‬
‫לעזאזל.‬
‫בסדר.‬
‫תירגע. קדימה, תירגע. ‬ ‫אתה חייב להיות רגוע, ילד. קדימה.‬
‫בסדר, ילד.‬
‫יו, אחי!‬
‫חום אימים פה!‬
‫איפה לעזאזל האוויר?‬
‫מה לעזאזל, אחי?!‬
‫כבר ביקשתי שיבואו לתקן.‬ ‫-מה?‬
‫אמרת זאת שבוע שעבר, סוהר!‬
‫אני נשרף!‬
‫תנו לי אוויר!‬
‫בוא נלך לפארק!‬
‫קדימה, עכשיו! זוז! תמהר!‬
‫קדימה, אחי! תמהר, זוז!‬
‫זוז!‬
‫אני צריך אוויר!‬ ‫-וייס, אתה בסדר?‬
‫כן.‬
‫מי שם?‬
‫זה רוברטס.‬
‫הלבן.‬
‫עם זקן התיש.‬
‫חברי הסוהר.‬
‫הבאת לי...‬
‫מזגן קריר ונחמד?‬
‫לא, משהו יותר טוב.‬
‫הבאתי לך משהו לקרוא.‬
‫זה בסדר?‬
‫כן.‬
‫אחי, תוכל להביא לי...‬
‫טלוויזיה ונינטנדו.‬
‫לא.‬
‫משחקי הווידאו האלו ‬ ‫גוזלים מהצעירים את השאיפות שלהם.‬
‫תמשיך לקרוא, בסדר?‬
‫קיבלתי מכתבים או שיחות טלפון?‬
‫לא יודע, ילד.‬
‫יודע מה? תן לי לבדוק, בסדר?‬
‫כן. תודה.‬
‫תודה.‬
‫מוסר אותו למינקס.‬
‫מינקס, יש לו שתי שניות!‬
‫שלוש, שתיים, הוא מסתובב וזורק!‬
‫אבל עשו עליו עבירה!‬
‫אתה יודע לשחק סוליטר?‬
‫זה משחק קלפים. זה משחק.‬
‫משחקים בו לבד.‬
‫יש...‬
‫כתבתי את ההוראות.‬
‫תודה.‬
‫היו שיחות טלפון, מכתבים או...?‬
‫עדיין כלום, חבר.‬
‫אתה קורא?‬
‫ניסיתי.‬
‫אלו דברים מעניינים.‬
‫זרעי צ'יה.‬
‫ידעת שזרעי צ'יה טובים לך?‬ ‫-בסדר.‬
‫אחי, אני חושב שכשאצא מפה, ‬ ‫אקנה לעצמי ראש דשא.‬
‫מה?‬
‫ראש דשא.‬
‫אתה לא יודע מה זה ראש דשא? אתה יודע...‬ ‫דא-דא-דא-דשא.‬
‫כן, כמו בפרסומות.‬
‫כן.‬
‫פרסומות.‬
‫בסדר, ילד.‬
‫היי.‬
‫אני אוהב כשאתה קורא לי ילד.‬
‫אני אברך אותך.‬
‫אברך אותך כשאצא מפה, אני מבטיח.‬
‫לא, ילד.‬
‫שום דבר כזה.‬
‫מה זה?‬ ‫-זה מרוברטס.‬
‫רוברטס?‬ ‫-כן.‬
‫- ראש דשא מיסטר טי -‬
‫מה קרה?‬
‫הורידו אותך בדרגה?‬
‫לא.‬
‫זה מה שתצטרך עבור העבודה החדשה שלך.‬
‫תנקה את חדר המועדון וכל האזורים מסביב, ‬ ‫בסדר?‬
‫לא יודע, אחי.‬
‫אני לא יכול ללכת לשם.‬ ‫הנאצים יתלו אותי.‬
‫לא, ילד. אתה לא צריך לדאוג לגביהם.‬ ‫לא כל עוד אני בסביבה.‬
‫בסדר?‬
‫אני לא יודע מה לומר.‬
‫אל תגיד כלום.‬
‫טוב? רק אל תגרום לי להתחרט.‬
‫למה אתה נחמד אליי?‬
‫יש לי ילד בבית.‬
‫אם מה שקרה לך היה קורה לו, ובכן...‬ ‫הייתי רוצה לדעת שמתייחסים אליו כמו בן אדם.‬
‫כן!‬ ‫-תנשוף!‬
‫רגע...‬
‫כן!‬
‫לעזאזל!‬
‫תודה, אלוהים.‬
‫אח שלי.‬
‫תגביר בחזרה.‬
‫לא, אני בסדר.‬
‫אתה חירש או משהו? זה רועש מדי, בי.‬
‫אל תיגע בזה שוב.‬
‫מה?‬ ‫-אמרתי אל תיגע בזה שוב.‬
‫לך תזדיין!‬ ‫-לך תזדיין!‬
‫היי!‬
‫במה מדובר?‬
‫-לא יודע!‬
‫רק ביקשתי שינמיך את הטלוויזיה.‬
‫יודע מה, רייס? אתה לא אמור להיות פה.‬
‫תרים ותעיף אותו מפה!‬
‫תצא!‬
‫טוב, תן לנו שנייה.‬
‫מתי שימוע השחרור על תנאי שלך?‬
‫מחר.‬ ‫-כן, מחר.‬
‫תיראה הרבה יותר מכוער עד אז, ילד.‬
‫שים על זה קרח.‬
‫ואיבופרופן.‬
‫חברי ועדת השחרורים הנכבדים,‬
‫תודה שנפגשתם איתי.‬
‫מעולם לא נכנסתי לצרות בכל חיי.‬
‫וכשאצא,‬
‫אני לא מתכנן להיכנס לצרות,‬
‫כי אני בן אדם טוב.‬
‫ואני לא כועס על אף אחד או על המצב.‬ ‫אני רק רוצה ללכת הביתה.‬
‫אתה מוכן לקחת אחריות מלאה‬
‫ולהודות בפשעים בגינם נמצאת אשם?‬
‫מר וייס, ‬ ‫עד שתהיה מוכן לקחת אחריות על הפשעים‬
‫בהם הורשעת, התהליך הזה לא יכול להתקדם.‬
‫את נראית טוב.‬ ‫את נראית טוב.‬
‫כן, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-את נראית...‬
‫אני...‬
‫הקדשתי את חיי לאלוהים.‬
‫אחרי מרסי, אני...‬
‫אבל...‬
‫אלוהים הציל אותי.‬
‫הוא עשה את זה.‬
‫אני מתגעגע, אימא.‬
‫וייס!‬ ‫-גם אני מתגעגעת, מותק.‬
‫אני כל כך מתגעגע.‬
‫אל תעשה זאת!‬ ‫-תרצה להקדיש את חייך לאל?‬
‫תתפלל עבורי, בסדר?‬ ‫-בסדר, אבל תקשיבי...‬
‫תן לי להתפלל עבורך. כולנו חטאנו.‬ ‫-בסדר...‬
‫בבקשה תבואי כמה שתוכלי.‬
‫בבקשה תבואי כמה...‬ ‫-תאהב את אויביך, קורי!‬
‫בואי לבקר! בבקשה, אימא!‬ ‫-תאהב את אויביך!‬
‫שומע מה שאני אומרת? תתפלל עבור אויביך! ‬ ‫תברך את מי שמקלל אותך!‬
‫לא! אימא! אני אוהב אותך!‬ ‫-תתפלל עבור מי שרודף אותך!‬
‫ואולי תינצל כמו אמך! ‬ ‫הם לא יכולים לשבור אותך, קורי!‬
‫הם יהרגו אותי!‬ ‫אני אוהבת אותך!‬
‫בואי לבקר אותי יותר! בבקשה, תבקרי יותר!‬
‫קדימה.‬
‫הרצפה לא תשטוף את עצמה.‬
‫אין פה ספרייה.‬
‫איך אני מבקש העברה?‬
‫אתה רוצה לעבור?‬
‫כן.‬
‫אני רוצה לראות את אמי.‬
‫היא לא באה לפה יותר. קשה לה.‬
‫תראה, ילד...‬
‫אתה יכול לבקש העברה, אבל זה הימור.‬
‫אולי תהיה קרוב,‬
‫אבל אולי תגיע לוונדי, 25 דקות רחוק יותר.‬
‫לא. אין מצב.‬
‫המזל הרע שלי נגמר.‬
‫- כלא וונדי‬ ‫589 קילומטר מהארלם, 1993 -‬
‫...אלו הכבאיות הראשונות המגיעות לוואקו...‬
‫קהילה שהייתה על המפה‬
‫בצורה שהיא לא בהכרח רצתה.‬
‫דיוויד כורש מכת הדוידים...‬
‫- קוני איילנד -‬
‫סוהר! לא! סוהר!‬ ‫-תזיינו אותו!‬
‫סוהר!‬
‫קום!‬ ‫-סוהר!‬
‫לא!‬ ‫-לך תזדיין!‬
‫לך תזדיין!‬
‫תפסו את הבן זונה!‬
‫תגמרו אותו!‬ ‫לחץ דם יורד.‬
‫תולה שקית.‬
‫שאיבה מוכנה.‬ ‫-נעזור לך לנשום, בסדר?‬
‫תנשום בקרוב.‬ ‫-תמיסת המלח הגיעה.‬
‫טוב, הנה! תראה! לחץ, ממש פה.‬
‫אתה לא אמור להיות פה.‬
‫כמה זמן הוא יהיה מושבת?‬
‫ספירת דם מלאה.‬
‫אם הילד הזה יוכל ללכת‬
‫וללעוס בלי כאבים תוך חודש,‬
‫נדע שאלוהים עוזר לו.‬
‫מה שלומך, וייס?‬
‫מחלים, אני רואה.‬
‫הרופא אמר שתידרש התערבות אלוהית‬
‫כדי שתלך בעוד חודש, אבל...‬
‫תסתכל על עצמך עכשיו.‬ ‫חתיכת נס.‬
‫יש לי וידוי.‬
‫כששמעתי לראשונה ‬ ‫שהבחור המפורסם מפרשת חמישיית סנטרל פארק‬
‫מגיע לוונדי,‬
‫לא הצלחתי להכיל את התרגשותי.‬
‫לא יכולתי לחכות לפגוש אותך.‬
‫אפילו הכנתי לך קבלת פנים.‬
‫בכל מקרה, עכשיו שהיה לי העונג,‬
‫אני רוצה להודיע לך שאין לנו פה כוכבים.‬
‫לא אכפת לנו כמה מפורסם המקרה שלך ‬ ‫או אם היית בטלוויזיה.‬
‫לא מקבלים פה כושים שחצנים.‬
‫אז, ‬ ‫הרבה אנשים מרגישים שאתה בכלל לא שייך לפה.‬
‫אתה מושך יותר מדי תשומת לב.‬
‫ומשזה נאמר, מר וייס,‬
‫יש לך את הזכות לעזוב את הבידוד.‬
‫לא מאלצים אותך להישאר פה.‬
‫יש לך ברירה.‬
‫אני מקווה לטובתך שתקבל החלטה נכונה.‬
‫אני נשאר פה.‬
‫החלטה נבונה (וייס).‬
‫הבנת?‬
‫אני נשאר פה.‬
‫אני אשאר.‬
‫חשבתי שאת לא רעבה.‬ ‫-אני רעבה עכשיו.‬
‫אמרתי, "מותק, את רעבה?" ואמרת, "לא".‬ ‫אני יודעת מה אמרתי, קורי.‬
‫בבקשה, לוקחת לי את כל האוכל.‬ ‫-יו!‬
‫פולו! קדימה, הולכים לפארק!‬
‫קדימה, עכשיו! זוז! תמהר!‬
‫חשבתי שאתה רעב.‬ ‫-כדאי שאבדוק...‬
‫לא! קורי, ברצינות?‬ ‫-זוז!‬
‫אין זמן לחיי האהבה שלך, אחי!‬
‫קדימה! תמהר!‬
‫אני נשאר פה.‬
‫אני נשאר.‬
‫ברצינות?‬ ‫-כן.‬
‫אני נשאר. ניפגש אחר כך.‬
‫שיהיה, אחי.‬ ‫-תהיה ערני.‬
‫מה?‬
‫התאהבת, מה?‬
‫עכשיו אתה שוכח את חבריך.‬
‫אני לא שומע. לך!‬ ‫-שיהיה, אחי. נשתמע!‬
‫נשתמע, ילדון!‬
‫החלטה נבונה.‬
‫הבנת?‬
‫קורי וייס?‬ ‫-כן, מעולם לא שמעתי את זה.‬
‫מעולם לא שמעתי את זה.‬ ‫-תשתוק.‬
‫אז...‬
‫מה התכנית?‬
‫התכנית היא אני, גברת קטנה.‬
‫מה שתרצי לעשות.‬
‫כאילו כל דבר?‬
‫כאילו כל דבר.‬ ‫-כל דבר.‬
‫כל דבר, מותק.‬
‫וואו. בסדר.‬
‫אז קח אותי ל...‬
‫קוני איילנד.‬
‫כן?‬
‫משאלתך היא לי פקודה.‬
‫קדימה, קורי.‬
‫היי.‬
‫בוא נלך.‬
‫רגע, ברצינות?‬ ‫-קדימה!‬
‫מותק, ברצינות?‬ ‫-כן!‬
‫- פלא -‬
‫יותר מהר!‬
‫אני יכול לנשק אותך?‬
‫קום.‬
‫שימוע השחרור.‬
‫אפשר להתרחץ קודם?‬
‫בשביל מה?‬
‫תכניס את החולצה פנימה, ‬ ‫תנגב את הנזלת ובוא נסיים עם זה.‬
‫מר וייס, ברוך שובך.‬
‫אתה מוכן להודות באשמה בפשעים‬
‫בהם הוכחה אשמתך?‬
‫נראה שתישאר איתנו לזמן מה, מה?‬
‫ואומרים שהצדק מת.‬
‫חמש עשרה.‬
‫לך תזדיין!‬
‫אני שונא את הכלא המזדיין הזה!‬ ‫ואת כל מי שבתוכו!‬
‫לעזאזל!‬
‫בעניין תיק מדינת ניו יורק נגד קורי וייס...‬
‫שיזדיינו השוטרים! המשטרה! השופטים!‬
‫שיקרת לגבי!‬
‫בסעיף אשמת תקיפה מדרגה ראשונה...‬
‫לא!‬ ‫-שיזדיין הבית הארור הזה!‬
‫תעוף מהבית שלי!‬ ‫-אשם.‬
‫לדעתך ברצוני להיות פה? לא רוצה להיות פה.‬ ‫-בסעיף התקיפה...‬
‫בסעיף אשמת התעללות מינית מדרגה ראשונה,‬
‫אשם.‬
‫אימא!‬ ‫-אשם!‬
‫אני יודע שניסית להיות אימא טובה!‬
‫אני יודע שניסית להיות אימא טובה.‬
‫תודה שאמרת את זה.‬
‫לפעמים אפשר רק לנסות כמיטב יכולתך.‬
‫אני מצטערת...‬
‫לא הייתי מה שהייתי צריכה להיות.‬
‫רציתי להיות...‬
‫הרבה דברים.‬
‫אבל לא הצלחתי להשיג שום דבר.‬
‫סמים היו קלים יותר.‬
‫להתעלם מכם בחיים האמיתיים...‬
‫זה היה קל יותר.‬
‫אבל לפחד עבורך...‬
‫זה נתן לי סיבה לבקש משהו מאלוהים ‬ ‫ולהתכוון לזה.‬
‫אל תבכה, מותק.‬
‫אני בסדר, אימא.‬
‫הכל בסדר.‬
‫- מתקן כליאה אובורן ‬ ‫428 קילומטר מהארלם, 2001 -‬
‫רוברטס?‬
‫רוברטס, זה אתה?‬
‫אתה תרצה לראות את זה, ילד.‬
‫...יכול להיות שמשהו נפל מהבניין.‬
‫יכול להיות שמשהו נפל.‬
‫אנו לא יודעים, אם להיות כנים,‬ ‫אבל זה מה שאתם רואים....‬
‫אתה חייב להישאר ער.‬ ‫-זו הזירה כרגע.‬
‫תישאר בחיים,‬
‫תישאר ער.‬
‫חייבים לחיות כל עוד אפשר, מבין?‬
‫כל הצד התמוטט?‬ ‫-כל הבניין התמוטט.‬
‫כל הבניין התמוטט?‬
‫הבניין התמוטט.‬
‫אפשר לקבל נייר טואלט?‬
‫מנה חמה.‬
‫עוגיות. זה הכל.‬
‫וייס.‬
‫זמן לשימוע השחרור שלך.‬
‫לא, תודה. אני בסדר.‬
‫מה הכוונה, אתה בסדר?‬
‫אני לא צריך ללכת.‬
‫אתה אומר שלא תלך לשימוע השחרור?‬
‫כן. תגיד להם שאני מוותר.‬
‫אם הם לא רוצים את האמת שלי,‬ ‫אני לא אבזבז אנרגיה.‬
‫יו, וייס.‬
‫אתה קורי וייס, נכון?‬
‫מי רוצה לדעת?‬
‫אתה לא זוכר אותי.‬
‫מתיאס רייס מאטיקה.‬
‫כן. אטיקה.‬
‫אני זוכר.‬
‫אתה עוד מספר לעולם שאתה חף מפשע?‬
‫במה מדובר, אחי?‬
‫כלום.‬
‫רק רציתי להתנצל על...‬
‫עניין הטלוויזיה במועדון וכל זה.‬
‫הכל בסדר.‬
‫זה בסדר. אין לי בעיה איתך.‬
‫תודה.‬
‫הקבלה שלך מאוד משמעותית עבורי.‬
‫אתה דתי, קורי?‬
‫דתי?‬
‫בזה מדובר? אתה מנסה להמיר את דתי?‬
‫יש לך תקווה...‬
‫ואמונה בפנים.‬
‫ושמרת על שתיהן.‬
‫יופי לך.‬
‫הוא הוציא אותי מגילוי מסמכים, ‬ ‫אמר שזה דחוף?‬
‫מיס ראיין.‬ ‫-מר מורגנטאו.‬
‫אסיר בשם מתיאס רייס‬
‫ביקש פגישה עם הרשויות‬
‫במתקן ‬‫ש‬‫בו הוא מרצה מאסר עולם‬
‫עבור האונס והרצח של לורדס גונזלס.‬
‫היא הייתה בהיריון באותו זמן.‬
‫הוא הוציא את עיניה עם סכין חמאה.‬
‫ילדיה הקשיבו מהחדר הסמוך.‬
‫הוא הרגע הודה‬
‫בכך שהתעלל באצנית.‬ ‫זה מקרה האצנית, ננסי.‬
‫מקרה האצנית...‬ ‫-בפארק.‬
‫טרישה מיילי, אלף תשע מאות...‬ ‫-שמונים ותשע.‬
‫זה שלך עכשיו.‬
‫כשראיתי אותה לראשונה,‬
‫החלטתי...‬
‫פשוט החלטתי לתקוף אותה.‬
‫כדי...‬
‫לקחת כל מה שהיה לה, לאנוס אותה.‬
‫הלכתי בעקבותיה...‬
‫מניח שקוראים לזה "עקבתי אחריה".‬
‫הכית אותה?‬
‫כן.‬
‫אנסת אותה?‬
‫כן.‬
‫השארת אותה למות?‬
‫כן, חשבתי שהיא תמות.‬
‫לא היו הרבה אנשים על השביל.‬
‫ראיתי אותה מתקרבת...‬
‫ראיתי את הגוף שלה...‬
‫רצתי מאחוריה ונתתי לה מכה על הראש,‬
‫אך היא עדיין לא איבדה הכרה.‬
‫השתמשת בנשק במתקפה?‬
‫היה ענף.‬
‫הוא היה די גדול.‬
‫בשלבים המוקדמים של כל העניין הזה,‬
‫פייירסטין הכירה בסימני הגרירה ‬ ‫היכן שאדם אחד משך אדם אחר.‬
‫"כאן הוא משך אותה פנימה."‬
‫היא אמרה.‬
‫אלו בבירור לא הסימנים של חמישה אנשים.‬
‫מתי התאוריה השתנתה?‬ ‫הייתי שם כשהיא השתנתה.‬
‫הכיתי אותה באגרופים.‬
‫אז היא ניסתה לברוח, אז הרמתי אבן.‬
‫תסתמי את הפה!‬
‫היא הייתה בהכרה?‬
‫בקושי.‬
‫זה היה כמו כשמישהו שובר את האף.‬
‫הדם שלה טפטף.‬
‫זה צליל קשה, כמו קושי בנשימה.‬
‫היא השמיעה את הצליל כשעזבתי אותה שם.‬
‫היה קר. היא הייתה פצועה קשה.‬
‫חשבתי שהיא תמות בכל רגע, אז עזבתי.‬
‫העבריין האמיתי צעד בפארק‬
‫עם הווקמן שלה פועל, וספוג בדם.‬
‫אף שוטר שחיפש אחר הילדים האחרים ‬ ‫לא עצר אותו.‬
‫אתה מאמין לזה?‬
‫זה מה שהוא מספר לך.‬ ‫-כן, זה מה שהוא מספר. ‬
‫אתה אומר לי ‬ ‫שאתה באמת מאמין שהוא ממציא הכל?‬
‫היי, יודעת מה? ממש משעמם בכלא.‬
‫האנשים האלו ממציאים דברים ‬ ‫רק בשביל תשומת לב.‬
‫טרישה מיילי נאנסה באפריל, 1989.‬
‫בקיץ ההוא, תיזכר שהייתה סדרה של מקרי אונס‬
‫שהטילו אימה על העיר. ארבעה.‬
‫מתיאס רייס נעצר באוגוסט, 1989.‬
‫הודה בהם ישירות.‬
‫המקרה ההוא ומקרה האצנית‬
‫חלקו את אותו שופט,‬
‫אותה תובעת,‬
‫ואת אותו בלש, אתה.‬
‫ו... מעולם לא קישרתם‬
‫ששיטות הפעולה היו זהות?‬ ‫איש אפילו לא שאל אותו לגבי האצנית.‬
‫אם היו שואלים, הוא היה מודה גם בו.‬
‫במקום, הנחת להצהרה שקיבלת מחמשת הבנים ‬ ‫לעבור בשתיקה,‬
‫למרות שהם לא הכירו פרטים, ‬ ‫לא הכירו מיקומים,‬
‫למרות שסימני הגרירה לא תאמו, ‬ ‫ציר הזמן לא תאם.‬
‫כלום לא תאם.‬ ‫-הם נתנו הצהרות שהאמנתי שהיו נכונות.‬
‫סחטת מהם הצהרות‬
‫לאחר 42 שעות תשאול וכפיה,‬
‫בלי אוכל, הפסקות שירותים, ‬ ‫תוך מניעת השגחת הורים.‬
‫טכניקת ריד הוחרמה בכל העולם.‬
‫זו האמת בשבילך.‬
‫אני לא יודע מה זו טכניקת ריד המזדיינת.‬
‫בסדר? אני יודע מה שלימדו אותי.‬
‫אני יודע מה התבקשתי לעשות ועשיתי את זה.‬
‫בסדר? הם ידעו משהו.‬
‫אתה לא מודה במשהו שאתה לא יודע.‬
‫הם ידעו משהו.‬
‫הם הכניסו את עצמם לשם והם שילמו את המחיר.‬
‫והבחור שהודה, הוא הבחור השישי.‬
‫בסדר? פספסנו מישהו.‬
‫בסדר? מה לעזאזל?‬
‫למה אתם חושבים שווייס‬
‫ומתיאס רייס התקוטטו לפני שנים?‬
‫למה אתם חושבים? הם רבו על זה.‬
‫הם רבו לגבי מי שיישא באשמה.‬
‫והסיבה היחידה שרייס מדבר עכשיו‬
‫היא בגלל שהוא רוצה שיבוץ בתא יותר טוב.‬
‫הוא רוצה את הטבות תשומת הלב, ואת, מתוקה,‬
‫נותנת לו אותן.‬
‫אז אל תתני לחיות האלו לעבוד עלייך.‬
‫הצדק נעשה.‬
‫כל מה שסיפרת לי היום נכון?‬
‫כן.‬
‫ובכל המאורעות אותם תיארת בפרטי פרטים‬
‫מהתחלה ועד הסוף,‬
‫האם היית לבד?‬
‫כן.‬
‫האם מישהו עזר לך?‬
‫לא.‬
‫האם מישהו היה איתך בתכנון המתקפה המדוברת?‬
‫לא.‬ ‫-האם מישהו היה איתך בתכנון‬
‫התקיפה המדוברת?‬ ‫-לא.‬
‫האם מישהו היה איתך בזמן התקיפה המדוברת?‬
‫לא.‬
‫אני עשיתי את זה.‬
‫כולנו צריכים לשלם עבור חטאינו.‬
‫אני חטאתי, באופן נורא.‬
‫מגיע לי לשלם על חטאי.‬
‫מגיע לי להיות בכלא, מגיע לי כל מה שיקרה.‬
‫זה אני.‬
‫תחברו אותי למכונות, קחו ממני דם, ‬ ‫מה שאתם צריכים לעשות.‬
‫אני מוכן לשלם על חטאי.‬
‫גרמתם למישהו אחר לשלם על חטאי.‬
‫איש לא צריך לשלם על חטאי.‬
‫אני בהחלט מופתעת מההזמנה הזו.‬
‫אני מופתעת שהזמנתי.‬
‫אני פה כמחווה.‬
‫מחווה היא הדבר האחרון עבורו את פה.‬
‫את פה לשמוח לאיד. אבל זה לא משנה.‬
‫סך הכל זיהית אנס שישי.‬
‫תמיד אמרתי שעלולים להיות עוד.‬
‫כן, אמרת את זה כדי לכסות‬
‫כי ידעת שאילצתם את הבנים האלו ‬ ‫לומר את מה שהם אמרו.‬
‫הם אמרו מה שהם אמרו מרצונם החופשי.‬ ‫הם התוודו.‬
‫אני למעשה חושבת ששיכנעת את עצמך בכך.‬
‫זה לא ממש משנה מה את חושבת.‬
‫דו"ח ועדה משטרתי יוצא בעוד מספר ימים‬
‫שתומך בכך שהחמישה עשו את זה,‬
‫ושרייס הוא פשוט זה שהצליח להימלט.‬
‫זה דו"ח בן 43 עמודים‬
‫שחובר על ידי שלושה עו"ד ‬ ‫שמונו על ידי המפכ"ל.‬ ‫זו המשטרה שחוקרת את עצמה.‬
‫לינדה...‬
‫עברנו על קלטות הווידוי שלך.‬
‫שחזרנו את אירועי הלילה ההוא דקה אחר דקה.‬
‫אני יודעת מה נעשה.‬ ‫-את לא יודעת כלום.‬
‫אני יודעת שיש לנו התאמת DNA עבור רייס.‬
‫ה-DNA שלו היה על כל פריט לבוש ודגימה פיזית‬
‫שלקחנו ממנה. מתחת לציפורניים.‬ ‫היכן שהם נאבקו.‬
‫הדם עליה הגיע ממנו.‬
‫זה היה הוא.‬
‫רק הוא.‬
‫ובכן, זה פשוט מאשר ‬ ‫שרייס הסתובב עם חבורת הילדים הזו.‬
‫הוא נשאר לאחר שהאחרים המשיכו הלאה.‬
‫"הסיכון האחרון."‬
‫"מוות סביר."‬
‫"פגיעה מן העבר."‬
‫והחדש ביותר...‬
‫"הבית המת."‬
‫בזמן שכתבת ספרי פשע,‬
‫קווין, אנטרון, יוסף, ריימונד וקורי‬
‫ריצו עונש מאסר על פשעים שהם לא ביצעו.‬
‫אני צפיתי...‬
‫בזמן שיותר מ-30 בלשים ערכו חקירה גאונית.‬
‫הצדק נעשה עבור אישה ‬ ‫שחוללה בצורה המחרידה ביותר.‬
‫הצדק נעשה עבור אישה שנוצלה ונזרקה כמו זבל.‬
‫הבנים האלו עשו את זה.‬
‫עזרנו לוודא שהם קיבלו את המגיע להם.‬
‫ותיפח רוחי אם אאבד שנייה של שינה בגלל זה.‬
‫ומאוד חבל שאת מאבדת.‬
‫תודה שקנית את הספרים.‬
‫תיהני.‬
‫קדימה. תתארגן. בוא איתי.‬
‫רגע. מי מת?‬
‫הלו?‬
‫קורי, זו אימא.‬
‫אימא.‬
‫קורי, אתה שומע? זו אימא.‬
‫כן, אימא. מה קורה?‬
‫מישהו אוהב אותך.‬
‫מה?‬ ‫-מישהו אוהב אותך, מותק.‬
‫אתה משתחרר!‬
‫אימא, רגע, תאטי. על מה את מדברת?‬
‫קורי, תקשיב לי.‬
‫האיש שעשה את זה, ‬ ‫האיש שבאמת עשה את זה הודה.‬
‫הוא הודה.‬
‫התפללתי ליום הזה.‬
‫אתה חופשי.‬
‫אתה חוזר הביתה.‬
‫התינוק שלי חוזר... אתה חוזר הביתה.‬
‫לא.‬
‫נבגדו על ידי העיר הזו,‬
‫הגברים האלו היו רק ילדים כשהואשמו שלא כדין‬
‫והורשעו שלא כדין.‬
‫טרון, אתה ער?‬ ‫-כן, בן דוד, מה קורה?‬
‫האישה שלך ערה?‬
‫היא ישנה, אחי, מה קורה?‬
‫שמעת את החדשות, אחי?‬
‫תדליק את הטלוויזיה!‬
‫הם שוחררו לבסוף לא כי רדפו אחרי הצדק.‬
‫אלא כי מישהו התייצב לומר את האמת.‬
‫אם השוטרים היו עושים את עבודתם ‬ ‫בכל שלב ב-12 השנים האחרונות,‬
‫אם התובעים, ‬ ‫אם התקשורת הייתה עושה את עבודתה,‬
‫לא רק שחמישה חיים של צעירים לא היו נהרסים,‬
‫אלא הרבה נשים לא היו נחשפות...‬
‫זה עליך, נכון?‬ ‫-לאלימות על ידי האנס האמיתי.‬
‫התובע המחוזי הודיע היום ‬ ‫שהגברים הידועים בתור חמישיית סנטרל פארק‬
‫יזוכו מכל הפשעים ‬ ‫בהתבסס על וידויים של עד ראייה.‬
‫הפושע האמיתי היה חופשי לאנוס, ‬ ‫ואפילו להרוג,‬
‫בזמן שהמשטרה והתובעים‬
‫ובובות כמו דונלד טראמפ טפחו לעצמם על השכם.‬
‫אבל לא ויתרנו עליהם.‬
‫הקהילה לא ויתרה,‬
‫הכומר אל לא ויתר,‬
‫חבר הקונגרס פרקינס לא ויתר,‬
‫מייקל וורן וכל עורכי הדין לא ויתרו,‬
‫בעלי המנוח אלומבה בראת' ואני לא ויתרנו,‬
‫והמשפחות האלו...‬
‫המשפחות האלו מעולם לא ויתרו.‬
‫אנחנו כל כך גאים לקבל את הבחורים האלו, ‬ ‫כל כך גאים,‬
‫כשסוף סוף הם מקבלים ‬ ‫את הפיצוי הראוי על הנזקים...‬
‫כשהתיק שלהם מנוקה והם מזוכים באופן מלא‬
‫מהשקרים שסיפרו עליהם...‬
‫בזמן שהם צועדים קדימה במלוא העוצמה ‬ ‫לתוך אור חייהם,‬
‫למרות מה שהעיר והמדינה הזו עשו להם‬
‫ולמיליוני אנשים כמוהם במשך דורות.‬
‫עכשיו, הארלם, ‬ ‫אתם יודעים כיצד אנחנו פועלים, נכון?‬
‫בבקשה, הארלם, תעזרו לי. תעזרו לי, משפחה.‬ ‫תעזרו לי לתת קבלת פנים חמה...‬
‫אנטרון מק'ריי...‬
‫קווין ריצ'רדסון...‬
‫ריימונד סנטנה ג'וניור...‬
‫יוסף סלאם...‬
‫אימא.‬
‫וקורי וייס.‬
‫היי, מותק.‬
‫התינוק שלי!‬ ‫כן.‬
‫למה אתה תמיד רעב?‬
‫למה את אף פעם לא רעבה?‬ ‫-כי אני אוכלת בצהריים. בבית הספר.‬
‫זו הסיבה.‬
‫תסתכל עליי.‬
‫ובכן, ‬ ‫חיכיתי שתסיימי ללמוד כדי שנוכל לאכול ביחד.‬
‫הכל יותר טוב איתך.‬
‫אמרתי, "מותק, את רעבה?" ואמרת, "לא".‬
‫אני יודעת מה אמרתי, קורי.‬ ‫-בבקשה, לוקחת לי את כל האוכל.‬
‫היי, אחי.‬ ‫-כן.‬
‫אני... אקח ארוחת צהריים בבקשה.‬
‫- הגברים הידועים בתור חמישיית סנטרל פארק‬ ‫בילו בין שש ל-14 שנים בבתי כלא בניו יורק -‬
‫- ההרשעות הפסולות שלהם בוטלו ב-2002 לאחר‬ ‫חקירה מחודשת של התובע המחוזי של ניו יורק -‬
‫- ב-2014, הם זכו לפיצוי בסך 41 מיליון ד',‬ ‫הגדול בהיסטוריית ניו יורק -‬
‫- אנטרון מק'ריי נשוי באושר ואב גאה לשישה -‬
‫- הוא מתגורר עם משפחתו באטלנטה, ג'ורג'יה -‬
‫- הוא היה הראשון מהנאשמים ‬ ‫לעזוב את ניו יורק -‬
‫- ריימונד סנטנה ג'וניור הוא אב גאה ‬ ‫לנערה מתבגרת, מלייה -‬
‫- הוא גר בג'ורג'יה בה ייסד חברת הלבשה‬ ‫על שם עיר מולדתו, "פארק מדיסון ניו יורק" -‬
‫- יוסף סלאם מתגורר בג'ורג'יה ‬ ‫והוא נשוי עם עשרה ילדים -‬
‫- הוא סופר ומרצה התומך בשינוי מדיניות ‬ ‫במערכת המשפט הפלילי -‬
‫- קווין ריצ'רדסון מתגורר בניו ג'רזי ‬ ‫עם אשתו ושתי בנותיו -‬ ‫- ב-2017, המכינה האקדמית של ברונקס‬ ‫העניקה לו תעודת בגרות -‬
‫- עשרים ושמונה שנים לאחר מעצרו בגיל 14 -‬
‫- קורי וייס הוא חבר החמישייה היחיד ‬ ‫שעדיין מתגורר בניו יורק -‬
‫- ב-2015, הוא הקים את פרויקט חפות‬ ‫מפשע של קורי וייס באונ' קולורדו -‬
‫- פרויקט המציע ייעוץ משפטי בחינם‬ ‫למי שהורשע שלא כדין -‬