-Мій хід. -Уперед.
Чому завжди ти?
-Без поняття. -Усе гаразд. Поїхали.
Гаразд, народ. Я буду детективом.
Ой, невже нам кінець?
Єхія — детектив. Нам кінець.
-Ми пропали. -Може, ні.
-Якщо чесно, народ… -Кажи вже.
Я підозрюю Мону.
Даруй?
-Маєш мене за цапа-відбувайла? -Ні, я…
Мій син не одружиться з нею.
Він все ще дитина.
Йому зарано бути батьком.
Навіщо одружуватися і народжувати дитину,
лише тому, що вони розважалися?
Може, вона бреше?
Де гарантія, що дитина взагалі його?
Чому ти не відповідаєш?
Що може бути важливішим?
Хіба ти не збираєшся нас залишити?
Навіщо ж тоді переживати, з ким він одружується
або чиїм батьком він стане?
Не переживай. Ми розберемося.
Припини.
Мої діти тут ні до чого.
Я їхня мати, незалежно від того, залишуся я чи ні.
Ні. Залишитися — не те саме, що не залишитися.
Ти не можеш лишити все й піти насолоджуватися життям,
але все ще керувати життям дітей.
Караєш мене, бо я захотіла розлучитися?
Так.
Я сама про все подбаю.
НАДЯ ЛІТО 2007 РОКУ
ВІДГОМІН МИНУЛОГО
Так, мамо?
Заспокойся. Усе гаразд.
Я вже їду до тебе.
Гаразд.
-Чому ти відправила мене закордон? -Що?
Чому мене відправили закордон після того, як Надю вбили?
Тобто «чому»?
Не пам'ятаєш, в якому ти був стані?
Що я мала зробити, як мама?
Я мала тебе захистити, Алі. Я мала тебе звідти забрати.
Або ти забрала мене, щоб я не дізнався, що її вбили?
Алі, ми цього не знали.
А хто знав?
Ми дізналися під час слідства.
І коли дізналися…
Ви дізналися, хто її вбив?
Де ти була, Лейло? Я хвилювалася за тебе.
Я ж сказала, що їду, мамо. Що сталося?
Єхія намагався вбити твого брата.
Що?
У той момент…
я міг легко його вбити.
Чому ж ти цього не зробив?
Я не знаю.
Може тому, що він не заслуговує на смерть.
Або тому, що я провів стільки років…
з почуттям провини через смерть його сестри.
Я не хотів почуватися винним ще й у його смерті.
МЕСЕНДЖЕР ПОВІДОМЛЕННЯ
ЧОРНА ВДОВА КАЖУ Ж, АЛІ НЕ ВБИВАВ НАДЮ
ТИ КАРАЄШ НЕВИННИХ ЛЮДЕЙ
А ВБИВЦЯ ТВОЄЇ СЕСТРИ ЗНОВУ ВТЕЧЕ
ЄХІЯ — ПИШЕ
Якщо це не Алі,
тоді хто?
Я ЗНАЮ, ХТО ЦЬОГО НЕ РОБИВ
АЛЕ Я НЕ ЗНАЮ, ХТО ЗРОБИВ
Досить загадок.
Хто це був?
Яссін?
Савсан?
Мона?
Шериф?
ЯССІН? САВСАН? МОНА? ШЕРИФ?
ЧОРНА ВДОВА — НЕ В МЕРЕЖІ
Знаєш, чому ти тут?
Я запитаю лише раз.
Ти зробив щось не так?
Клянуся Богом, пане,
я ніколи в житті не робив нічого поганого.
Я лише бідний хлопець.
Клянусь, я не лізу в чужі справи.
Я люблю чесність.
Благослови вас Боже!
-Навіть не знаю, як вам дякувати… -Чекай.
Але ненавиджу брехню.
Я тебе бачу. Відкривай.
Чого ти хочеш?
Я врятувала тебе вчора.
Якби я хотіла, давно сказала б їм, де ти.
Що ти зробив із собою? Треба очистити твою рану.
На щастя куля пройшла навиліт.
Інакше я б не змогла допомогти.
Довелося б їхати в лікарню.
Але ти не лікар.
Це означає, що у тебе є варіанти?
Не хвилюйся. Я знаю, що роблю.
-Як ти мене знайшла? -Через матрац.
Ти впустив рахунок, а на ньому був твій адрес.
Навіщо тобі це?
Я сказала, але ти не повірив.
Я хочу знати правду.
Я тобі вже сказав.
Якщо хочеш правди, звернися до своєї сім'ї.
-Запитай їх. -Вони не відповідають.
Так, звісно!
Єхіє, я тобі вірю.
Я знаю, що ти невинний.
Знаю, це дуже дивно. Я сама цього не розумію.
Але мене тягнуло до тебе ще з вечірки.
І відтоді я зациклена на часі, коли померла Надя.
-Була вбита. -Можливо. Я не знаю.
Її вбили. Ти була занадто молода, щоб пам'ятати.
Ні. Я не можу пригадати.
Увесь цей час — розмита пляма, і ніщо не має сенсу.
Мій психотерапевт каже, що це через травму.
Бо я була до неї прив'язана і…
бачила, як вона померла.
І що іноді наш розум блокує спогади, з якими ми не можемо впоратися.
Але проблема не в цьому.
Розумієш… Я ніби пам'ятаю, але водночас ні. Я…
Я відчуваю, але…
не можу це вхопити.
Розумієш?
Можливо ти єдиний, хто може мені допомогти.
Чому я?
Усі інші хочуть забути, і щоб ми забули.
Лише ми хочемо пам'ятати і знати правду.
Можемо допомогти одне одному, за однієї умови.
У тебе теж є умови?
Не кривди мою сім'ю.
Серйозно?
І як я доб'юся справедливості?
Замовиш за мене слівце?
Правда має бути на першому місці.
-Тоді ми повідомимо поліцію. -Що?
-Я свідчитиму. -Твій брат хотів мене вбити.
Але не вбив. Ти сам хотів його вбити.
-Але я тут. -Як мило з його боку!
Раз ви така доброзичлива сім’я, чому б не послухати їх історію?
-Я — не моя сім'я. -Так, але ти лише дитина.
Твій батько найняв цього хлопця, щоб мене вбити.
Він хоче нас захистити!
Тебе не скривдять, якщо не скривдиш нас.
Іди додому, Лейло.
Це працює лише у мультфільмах і комедіях.
Іди і забудь, що ми зустрічалися.
Ти повернувся мстити, і тебе не зупинити.
Саме так.
Але якщо хочеш правди, я єдина, хто може допомогти.
Вирішуй, що важливіше. Ти знаєш, де мене знайти.
Чекай!
Лейло, де ти?
-Я тебе не бачу. -Позаду.
Отже, Лейло.
Що ти хотіла?
Як поживаєш, Шерифе?
Солодка дрібничка.
Що? Можете ще раз повторити?
Скажи, мила, туризм чи лікування?
Говоріть англійською.
Тоді це терапія.
Вибачте, я вас не розумію.
Слухай, прикрий мене.
Подзвони, коли щось дізнаєшся.
Я буду поруч.
Може прогуляємося по Саккарі.
Можемо випити пару банок.
Вибачте.
Де касети, Шерифе?
Які касети?
Відеозаписи, які ти робив для свого фільму.
Чому ти згадав про них?
Вони допомогли б дізнатися, що сталося з Надею.
На жаль,
цих касети немає.
Що? Навіщо мені зберігати їх 15 років?
Ти завжди усе зберігаєш.
Особливо те, що зняв.
Це просто якісь касети?
Не тільки твоє життя зруйнували.
Ти досі не…
Не хотів, щоб щось нагадувало про тебе, Надю, чи мене.
Пам'ятаєш чому я знімав?
Хотів вступити до кіношколи.
-Бути режисером. -Через те, що сталося, я цього не зробив.
Місяцями я не міг на них дивитися чи навіть тримати камеру.
Я пам'ятаю лише тебе, що сталося потім…
і Надю.
Я ніби застиг.
А життя пройшло повз.
А тепер ти тут, питаєш про касети?
Я не думав, що ти залишишся з ними.
Затишно живеш з тими, хто відправив мене до в'язниці.
Ти мене звинувачуєш?
Що хочеш мені навішати?
Я тебе не покинув.
Я ніколи не схвалював те, що ти зробив. Аж до прокуратури.
Ти це обрав.
Я мав відсидіти один рік, Шерифе.
А не п'ятнадцять.
Рік чи п'ятнадцять,
ти продався за копійки.
А за що ти продався?
Га?
Бачив, ким ти став?
В очах немає життя.
А як щодо тебе?
Уявляв себе вбивцею?
Хто б міг подумати?
В'язниця.
Вона змінює людей.
Так само, як і житті, Єхіє.
Воно змінює людей.
Роби, що хочеш.
Але не втягуй інших.
Лейла ще дитина. Її не можна у це втягувати.
Мені треба йти. Дочка чекає.
Хотів би я вас познайомити.
Вона б тебе полюбила.
-Ходімо. -Що ти робиш?
Я не піду.
Що ти робиш?
-Хіба ти не казав мені запитати його? -Не так.
Маємо, що маємо.
Лейло.
-Це не одна з твоїх божевільних витівок. -Я знаю.
Отже, відео немає?
За його словами.
Ти йому віриш?
А ти?
Я не знаю.
Ходімо.
Зачекай.
Будь ласка.
Я кохаю тебе.
У цьому щось є.
Син людини, яка з горя заподіяла смерть власному батькові,
вбив би свою дитину і матір своєї дитини!
Надя!
НАДЯ!
Ти знаєш, що сталося між твоїм дядьком і дідом?
Ти про батька дядька?
Ти для цього кликав?
Як помер твій дід?
Що з тобою, Алі?
Як і всі люди вмирають.
Навіщо це тобі?
Та так, прийшло на думку.
Можливо, ти знаєш щось.
Думаєш, твій дядько…
мав відношення до його смерті?
Ти здурів, дах поїхав?
Єхія забив тобі цим голову?
Єхія…
Маєш очистити думки після того, що сталося.
Я хочу знати, хто зробив це з Надею
і чому.
Заспокойся, і давай подумаємо.
Це безглуздо, Єхія.
Ми гадки не маємо, жива наша людина чи ні, а тобі здається байдуже.
Я ж казав, у мене свій шлях, я намагаюся…
Ми не знаємо чи та дитина жива, чи мертва,
а ти далі гнеш свою лінію.
Послухай, Єхіє.
Коли йшлося про тебе, ми всі прикривали тебе.
А ти досі розслідуєш!
Той малий має сьогодні вернутися додому, до своєї матері!
Або, клянуся Богом, я сам до них піду
і заберу його назад, хай там як!
Розмову завершено!
Мальдіні!
Вгадай, хто!
Підготувала мені сюрприз?
Та-да!
Дядьку?
-Що ти робиш з дідусем? -Ми граємося.
Вже закінчила його лякати?
Гаразд. Іди до мами.
Гаразд.
Як ви, дядьку?
Не знав, що ви прийдете.
Що таке, дядьку?
Ти зустрічався з Єхією?
-Ти вибираєш його сторону замість сім'ї? -Ні. Я йому не допомагав.
-Де він тепер? -Я не знаю.
-Ти не знаєш? -Ні.
Я нічого не знаю! Можете ви всі дати мені спокій?
«Ви всі»?
Хто «ви всі»?
Ти пов'язуєш свою родину з тим убивцею?
-Допомагаєш йому убити когось із нас? -Я не допомагав.
Раз зустрівся, він сам прийшов.
Я нічого не знаю.
Ви б краще спитали…
себе, що ви йому зробили.
Чого він хотів?
Касети.
Відеозаписи, які я робив під час тої подорожі.
Ти віддав?
-Ні. -Де ті касети?
Їх було спалено.
Я спалив їх після того, як це сталося.
Ще щось?
Чому ти відразу не прийшов до мене?
Чи ти на щось чекав?
Ні, не чекав.
Мені нічого сказати ні вам, ні йому. Я хочу, щоб ви всі дали мені спокій.
«Ви всі»?
Ти знову пов'язуєш свою родину з тим вбивцею?
Родину, яка зробила тебе достойним чогось більшого?
Я не хочу більше тебе бачити.
Завтра зранку звільни свій робочий стіл.
Як ти зараз почуваєшся?
А ти не бачиш?
Усе добре, пане Єхіє.
Розкажи, що сталося.
Я вже розказав майстру Фатлі про все, що сталося.
-Я їхав на скутері, і раптом… -Чекай.
Продовжуй.
Я їхав, і раптом…
і раптом на мене напали.
Опритомнів, а у мене зав'язані очі,
і я не знаю де я і що відбувається.
Далі?
Нічого, пане Єхіє.
Кровожерливий джентльмен продовжував мене бити і побив до безпам'ятства,
поки я не розповів усе і про майстерню теж.
Пробачте, босе. Я нічого не міг вдіяти. Він ледь не вбив мене.
Не переймайся.
Усе гаразд. Відвага — це не про те, щоб загинути ні за що.
То він відпустив тебе, коли ти здав йому локацію?
Так. Він просто відпустив мене.
Сказав, я йому непотрібний.
Здається я непотрібний.
Вибачте, я… я піду додому.
Ні, не підеш.
Переночуй тут.
Я скажу твоїй матері, що з тобою все добре.
-Як скажете, босе. -Давай.
Іди, прийми душ і освіжися. Від тебе смердить.
Перепрошую.
Отже, Єхіє.
Хіба ти не бачиш, як він виглядає? І ти його допитуєш?
Той, хто його вкрав, нікого просто так не відпускає.
-Сумніваєшся у ньому? -Переживаю.
-За нього. -Таки сумніваєшся.
І в моїй вірності теж.
Послухай, друже.
Тут усе закінчується. Відтепер ти сам по собі.
-Фатло, ми ж як брати. -Це кінець!
Добре.
Шериф зустрічався з Єхією.
Ти був правий, коли підозрював, що він допомагає Єхії.
Ні.
Він йому не допомагав.
Якби допомагав, усе було б інакше.
Я не розумію, чому ти з ним не покінчив.
Бо вбивство — це не так легко.
Хіба ні?
Так.
Але ти захищав себе.
Це не вбивство.
А що це тоді?
Самозахист.
Як тварини. Вони оголюють зуби, коли їм страшно.
Шах і мат.
Тату.
Ти вже колись вбивав?
Добраніч.
Але ми ще не закінчили.
Надя!
Пробач мені, Надю.
Ти йому віриш?
А ти?
Що це ти робиш?
Що сталося?
Усе в порядку?
Чому ти плачеш?
Нічого.
Розкажи, що сталося, Надю. Може я допоможу.
Ця огидна родина — причина всіх моїх бід.
Оточують мене з усіх сторін.
Накинулися на мене, і я не знаю, що робити.
Можеш заспокоїтися?
Нічого не бійся.
Просто скажи, що вони тобі зробили?
Ти з глузду з'їхав? Що ти робиш?
Надю, я так тебе кохаю.
Думала, ти забув про це, коли ми з Алі зійшлися!
Я ніколи тебе не забуду.
Моє кохання тільки росте, коли бачу тебе з Алі.
Це огидно!
Уявляєш, що зробить Алі або Єхія, якщо дізнаються?
Хіба ти щойно не ображала Алі та його сім'ю?
Це і твоя сім'я.
-Чи ви всі однаково огидні? -Надю!
Клянуся могилою батька, якщо ти ще хоч раз мене торкнешся,
я розповім про твою безсоромну поведінку!
ЛІТО 2007 РІК
Переклад субтитрів: Наталія Базилевська