-Jeg så kortene. -Virkelig?
Vi er ferdige.
-Hvordan? -Vi er det.
Jeg vet hvem morderen er. Det er Sherif.
-Det er dessverre sant. -Dumme regissør!
Og du er en idiot.
Dere er teite. Jeg kjeder meg. Jeg går en tur.
-Stikk. Du gjorde meg flau foran Sarah. -Hvem bryr seg om Sarah?
-Kutt ut. Du var synlig nervøs. -Ærlig talt, Yehia, Sarah er ikke min…
-Jeg legger Layla. -Nei!
Bli med meg.
-Det holder. -Ok.
Straks tilbake. Ok?
-Ok. -Kom igjen.
Sarah.
Kan vi slutte å snakke, Yehia?
Hvorfor? Hva er galt?
Jeg er lei for det, Ali. Alt har gjort meg nervøs.
Jeg forstår ikke hvorfor hvis vi skal gifte oss uansett.
Jeg trodde du ville bli glad.
Og da jeg sa det til mamma, ble du taus. Du sa ingenting.
Det er derfor jeg er nervøs, Ali.
Jeg føler meg presset og vet ikke hvordan jeg skal ha det bra. Ting går for fort.
Vi skulle vel gifte oss uansett?
Men vi gifter oss nå istedenfor om to år.
Jeg vet du er redd og nervøs.
Men jeg har falt for deg. Jeg elsker deg høyt.
Nadia, du er den eneste som forstår meg.
Og jeg antar, vel… Du betyr alt for meg nå.
Jeg elsker deg også, Ali.
NADIA SOMMEREN 2007
Kom inn.
Hurra, det er deg. Hva er det?
Ali fortalte meg om Sherif. Sa han møtte Yehia.
Må han fortelle deg alt med en gang? Når skal du slutte å dulle med ham?
Dropp emnet og forklar noe for meg.
Hvorfor har du ikke tatt deg av Yehia? Du lovte å gjøre det for lenge siden.
Ingenting har forandret seg, bortsett fra at faren øker. Hva venter du på?
Ingenting. Dessuten trenger jeg ikke å rapportere til deg.
Ikke rapporter til meg. Bare si ifra.
Når begynte du å spørre om ting?
Du har vært omgitt av kaos i mange år og aldri stilt et eneste spørsmål.
Jeg tar meg alltid av ting og beskytter deg og barna.
Nettopp.
Jeg ble hos deg i alle disse årene fordi du kunne beskytte oss.
Hvis du ikke kan beskytte oss nå, har jeg ingen grunn til å bli.
Er vi ikke for gamle for dette tullet?
Nei. Men du har åpenbart blitt for gammel til å håndtere ting.
Dra hjem for dagen. Jeg kjører selv.
Skal bli, sir.
Hvorfor drepte du ham ikke der og da?
Jeg betaler deg dobbelt. På forskudd. Og du har ikke gjort noe som helst?
Se nærmere på Sherif slik jeg ba deg gjøre.
Herregud! Hvem er du, og hvordan kom du deg inn?
-Hvilken dørvakt sover så sent? -Er du kona mi, eller?
Mener du Nagat?
I Girga.
Hvem er du, og hva vil du? Ikke irriter meg! Pass munnen!
Du kjenner denne mannen, hva?
Nei, jeg tror ikke det.
Sir! Hva skjer? Hva er det, sir?
Herregud!
-Hva er dette, sir? -Vet du hvor mange år du må sone?
Ikke bare disse. Rundt i rommet.
Sett ham før?
Nei.
Jeg sverger, sir.
-Ring meg når du gjør det. -Skal bli, sir.
Jeg vet det, men det gjør ikke publikum.
Ok. Jeg har en grad i informatikk og skal kanskje studere utenlands.
Kanskje jeg blir med deg til Spania. Hvem vet?
Smak på din egen medisin. Gi meg det.
-Slipp. -Du ødelegger det.
-Slipp! -Kom igjen.
Jeg er ikke kjekk som deg. Ikke film meg.
-Du er veldig kjekk. Kom igjen. -Vis litt respekt. Jeg er regissøren.
Greit, men jeg er regissøren nå.
Herr Sherif, hvor ser du deg selv om fem år?
-Hos mor. -Måtte hun alltid være hos deg.
-Nei, hos moren din. -Min? Veldig morsomt!
Slutt, er du snill. Jeg skal svare, jeg lover!
Om fem år uteksaminerer jeg nok fra filmskolen i Spania.
Jobber med avgangsprosjektet. Filmfestivaler vil slåss om arbeidet mitt.
Og jeg vil bli revet mellom å lage filmer i Egypt og bli værende i Spania.
Jeg skal nok bo der borte og komme til Egypt for å lage filmer og treffe deg.
Vet du hva, drittsekk? Jeg blir den første Oscar-vinnende egyptiske regissøren.
Og hvem vet?
Kanskje jeg reiser fra land til land og lager filmer overalt.
Hvem vet hva morgendagen bringer?
Hvordan vet du at kassettene er der ennå?
Jeg gjør ikke det.
Men jeg kjente Sherif godt.
Jeg kunne se når han ble nervøs, løy…
…eller skjulte noe.
Hvordan finner vi ut hva som skjedde…
…basert på minnene våre…
Nadia!
…og vitende om at uansett hvor levende de er, bevitnet vi det ikke…
Nadia!
…og vet ikke alt?
Nadia!
Det finnes også andre…
-Nadia! -…som så det samme.
Nadia! Hva er galt?
Jeg skal fortelle deg alt i Kairo.
Men hvordan vet vi om de lyver?
Skjuler de noe? Eller vet de like lite som oss?
Kassettene er de eneste løgnfrie bevisene.
Der alt er som det var, ikke slik vi husker det.
Men hvordan får vi tak i dem?
Hvis de fortsatt eksisterer, vet jeg kanskje hvor de er.
Hvorfor ikke vente på å få kameraet av Sherif? Han blir ikke sen.
Hva? Beklager, jeg kan ikke. Jeg skal ut og reise.
Og han fortalte meg hvor det var. Jeg tar det og drar. Ha meg unnskyldt.
SOMMEREN 2007
Jeg har kassettene.
Hva gjør du her? Hvordan våger du å gå gjennom tingene mine?
Hvorfor nektet du for å ha kassettene?
Det er min sak. Jeg vil ikke ha noe med Yehia å gjøre.
-Og hvis du har involvert deg… -Jeg er som ham! Jeg vil vite det!
Det er opp til deg. Bare hold meg utenfor og pass dine egne saker.
Dette er min sak, Sherif. Og dette er ikke vanlige kassetter.
Med mindre du skjuler noe for oss.
Hva mener du?
Er han med deg?
-Pappa, hvorfor krangler du og Layla? -Vi gjør ikke det.
-Vent, Amira. -Hva er i veien?
-Ta med jenta inn. -Hva foregår?
-Bare gå inn, nå! -Ikke før du forteller hva som foregår.
Hallo, Yehia. Hvordan går det?
Bare bra.
Får jeg komme inn?
Ja visst. Stig på.
Hva foregår med Layla?
Og hvem er han, og hva vil han med deg?
Ikke nå, Amira! Jeg sier det senere. Hold jenta her inne med deg.
Eller dra ut. Nei, la være.
Bare bli her.
Har du kjent pappa lenge?
-Ja. -Hvor lenge?
Hvor lenge?
Siden skolen. Vi var på din alder.
Jøye meg! Det er så lenge siden! Hvorfor har vi aldri sett deg før?
Han har bodd i utlandet.
Og hvordan møttes dere to, Layla?
Gjennom faren din. Han introduserte meg for hele familien.
Aya. Gå til moren din, skatt.
Hvorfor løy du, Sherif? Hva skjuler du? Beskytter du et familiemedlem?
-Eller deg selv? -Jeg beskytter ingen.
Jeg vil bare være i fred. Hva vil du?
Du sa du ikke hadde den.
Jeg vil vite hvorfor du løy.
Siden du nekter å snakke…
NADIA!
…kan vi se på den sammen.
Hva gjør du?
INTET SIGNAL
Dette var kvelden før Nadia døde. Jeg husker den godt.
Hun kom tilbake redd og gråtende. Hun sa: "Jeg sier det når vi er i Kairo."
Det skjedde ikke.
Vi dro aldri tilbake. Jeg har mistenkt alle andre, men det var du som gjorde det!
-Jeg? Du tar feil. -Hvorfor filmet du henne?
Var du besatt av henne og fikk henne til å tie da hun fant det ut?
-Skulle jeg ha drept henne? -Fordi du ble avslørt eller av sjalusi?
-Har du blitt gal? Jeg skadet henne ikke. -Hva betyr de kassettene? Hva?
At jeg hadde følelser for henne. Jeg elsket henne.
Det var derfor jeg filmet henne! Jeg var bare et barn som ville ha henne.
Og alle dere visste det lenge. Tror du jeg ville drept henne? Jeg, Yehia?
Jeg sa til deg på aktorens kontor: "Ikke gjør dette mot deg selv."
Ville jeg ha brydd meg hvis jeg hadde drept henne?
-Du hadde skyldfølelse. -For hva da?
Ville man ha skyldfølelse for å drepe en man elsker?
Jeg er ikke målet ditt.
De er det. Det er dem Nadia sa at nærmet seg henne fra alle kanter.
Du har kassettene nå.
Kom igjen, bare se på dem. Se hvem som fikk henne til å føle det.
Du åpner selv?
Gå inn!
Hva foregår? Hvem er det?
Noen annen utgang?
Følg meg.
Kom igjen!
Politiet?
Mona. Hvorfor kuttet du kontakten med pappa etter at du dro?
-Hvorfor sluttet du å snakke med ham? -Hvorfor tar du opp alt dette nå, Ali?
Yehias gjenkomst brakte alt tilbake.
Det er som om jeg lå i koma.
For første gang siden drapet har jeg begynt å tenke.
Hvem er jeg?
Hvem er familien vår?
Vet du hvorfor jeg reiste fra Egypt og alt annet?
For å unngå det spørsmålet. Og jeg vil ikke vite hvem familien vår er.
Jeg vil vite hvem jeg er, uten dem og all bagasjen som følger med.
Hva mener du?
Det er bare to alternativer. Å konfrontere foreldrene våre eller dra.
Jeg klarte ikke å konfrontere dem, så jeg dro.
Er det knyttet til drapet på Nadia?
Jeg ville ikke være en del av det som skjedde med Nadia, eller med Yehia.
Ali, hvis du fortsatt står fast der, må du enten dra eller konfrontere dem.
Ikke bare sitt og gjør ingenting.
Herr Sherif, du kjenner altså ikke den mannen?
Nei, det gjør jeg ikke.
Hva med deg, frue?
Nei.
Greit. Herr Sherif, gi oss beskjed hvis han dukker opp igjen.
Skal bli.
Mange takk.
Hva foregår mellom deg og de menneskene?
Hvorfor ikke nevne Yehia til politiet?
Og hvem er Nadia, som du elsket og filmet?
Greit. Når du er klar til å svare, finner du meg hos foreldrene mine.
Kom igjen, Aya.
La oss dra.
Kom igjen!
Overhodet ikke, sir. Jeg løper ærend for beboerne hele dagen.
Hadde jeg sett noe sånt, ville jeg ha sagt det.
Ok, Atwah. Du har nummeret mitt. Ring meg hvis du ser noe mistenkelig.
-Skal bli, sir. -Kom igjen, folkens.
-Ja, sir. -Hvem er jenta som var med fyren vår?
Jeg så ingen jente med ham. Da ville jeg ha sagt det.
Og han sto for seg selv.
Det er noe du må vite, sir. Politiet har fått nyss om deg.
Prøv å ligge lavt. Forsvinne.
Men… Greiene, hva?
-Hva med greiene, sir? -Bak en kake.
Jeg var på fabrikken i dag.
Jeg ser du har sparket 300.
Jeg måtte det, særlig etter brannen.
Skulle gjerne ha sparket halve staben, men det er jo ulovlig.
De bør ikke miste levebrødet så brått.
Ikke vær sentimental.
Hadde jeg tenkt som deg, ville jeg ha tapt alt og gått konkurs.
Var det derfor du saksøkte faren din?
Bestefaren din var en snill mann. Sentimental, akkurat som deg.
Arbeiderne hans lurte ham. De rett under ham stjal åpenlyst.
Han så gjennom fingrene med det. Vi gikk nesten konkurs.
Det var da jeg lærte at man må være modig for å ta en avgjørelse.
Jeg lærte også å aldri angre på avgjørelsene mine.
Nadia!
Vi svømte i nesten 13 minutter før kameraets batteri døde.
Rart jeg bare husker det som ett eller to minutter.
Hva mener du?
Hvor var båten?
Hvor er båten?
Hvorfor var den borte?
Husker du hvem som var på båten?
Alle dykket sammen.
Kanskje dere kom ut av vannet på et annet sted.
Ikke på så kort tid. Vi svømte knapt i et par minutter.
Kan jeg ha glemt det?
NADIA?
-Louly. -Ja?
-Hva gjør du? -Tegner.
Skal du ødelegge Nadias ting med sommerfuglene dine?
Det er ikke din sak. Jeg er glad i Nadia og tegner for henne.
Og det er greit for meg.
Jøye meg!
Det er ikke sånn jeg husker det.
Altså… Jeg trodde det var Mona og Nadia som pleide å gå med matchende klær,
men det var jeg og Nadia. Dessuten…
Hvorfor husker jeg ikke hvor glad jeg var i henne?
Hva har det å si?
Ingenting. Det er…
Jeg prøver å si at du og jeg er like.
Vi er begge usikre på hva vi husker.
Er strandhuset til familien din der ennå?
Du pleier ikke å være oppe så sent.
Jeg fikk ikke sove. Jeg tenkte jeg skulle være litt alene.
Går det bra?
Ja.
Det går bra.
Tror du det går bra med meg?
Jeg vet ikke.
Det er derfor jeg spør.
Nei, jeg mente: Syns du jeg er en god far?
Hvorfor spør du, pappa?
Fordi jeg ikke vet lenger.
Jeg vet ikke lenger. Noen ganger…
Jeg har ønsket meg en familie hele livet.
Barn og barnebarn som jeg kunne være glad i og som var glad i meg.
Men…
…det er ingen…
Forholdet mitt med min eldste sønn er et rot.
Men han er snillere enn søsteren. Jeg vet ikke hvorfor hun ikke vil snakke med meg.
Ikke engang moren din, den eneste kvinnen jeg har elsket.
Nå sover vi på separate rom.
Og hvorfor skjer alt dette?
Hvorfor, Lolla? Du er den eneste jeg kan spørre om det.
Jeg vet ikke. Jeg vet ikke hvorfor dette skjer, pappa.
Men kanskje du og Ali… Han trenger at du har mer tillit til ham.
Nei. Det handler ikke om tillit.
Det føles nesten som om jeg høster det jeg har sådd. Jeg vet ikke helt.
Hva har du sådd?
Faren min. Bestefaren din.
Jeg burde sagt jeg var glad i ham.
Men…
Han døde uten å vite det.
Og nå er jeg i samme situasjon.
Hva med Nadia og Yehia? Har du ikke tenkt på det som skjedde med dem også?
Sånt…
Sånt skjer, men…
Du skal vite at jeg ga ham mye penger.
Jeg gjorde mitt.
Jeg må jo beskytte familien min.
Du har hørt nok for i dag. God natt.
Kan du smile til kameraet?
Hør her, Sherif. Det er varmt, og jeg er ikke i humør til deg eller denne greia.
-Jeg vil aldri snakke med deg igjen. -Jeg skal drukne deg og denne greia!
-Kutt ut! -Det er ikke verdt det.
Jeg lyver ikke, Mona. Dere er en skitten familie.
-Nadia! -Nadia er død, Yehia!
Hvorfor dro du?
Ro deg ned, Yehia!
Mona.
-Smil. -Skal du filme oss under hele turen?
Denne dokumentaren vil bli en internasjonal hit.
Ok, herr regissør.
Tekst: Rune Kinn Anjum