-Я бачив карти. -Справді?
Нам кінець.
-Чому? -Ми в дупі.
Я знаю, хто вбивця.
Це Шериф.
-На жаль, це правда. -Тупий режисер!
А ти ідіот.
Ви невдахи. Мені нудно. Піду прогуляюся.
Котися.
-Ти зганьбив мене перед Сарою. -Кому яке діло до Сари?
Припини. Ти нервував.
Чесно, Єхіє, Сара зовсім мені не…
-Я покладу Лейлу спати. -Ні!
Ходімо зі мною.
-Гаразд, досить. -Добре.
Я зараз повернуся. Добре?
Гаразд.
Давай.
Сара.
-Що? -Сара.
Єхіє, можемо хвилинку помовчати?
Чому? Що сталося?
Вибач, Алі.
Вибачте, але все це змушує мене нервувати.
Не розумію чому, якщо ми все одно одружимося.
Я думав, ти будеш щаслива.
Та коли я сказав, що розповів мамі, ти замовкла. Ти нічого не сказала.
Ось чому я нервую, Алі.
Я відчуваю такий тиск, і не знаю, як із цим впоратися.
Усе надто швидко.
Хіба ми не планували одружитися?
Єдине, замість того, щоб одружитися через два роки,
ми одружимося зараз.
Я знаю, що ти боїшся і нервуєшся.
Але я кохаю тебе.
Шалено кохаю.
Надю, ти єдина людина, яка мене розуміє.
І гадаю…
Тепер ти — усе моє життя.
Я теж тебе кохаю, Алі.
НАДІЯ ЛІТО 2007
ВІДГОМІН МИНУЛОГО
Заходьте.
Яке щастя. Це ти.
Що таке?
Алі розказав мені про Шерифа. Що він зустрічався з Єхією.
А він бодай щось тобі не розповідає?
Завжди його няньчитимеш?
Перестань і поясни мені.
Чому ти досі не розібрався з Єхією? Ти сказав, що подбаєш про це.
Скільки часу минуло?
Нічого не змінилося,
крім того, що небезпека наближається.
-Чого ти чекаєш? -Нічого.
До того ж, я не зобов'язаний тобі звітувати.
Не звітуй мені.
Просто дай мені знати.
Відколи ти про щось питаєш?
Уже багато років
ти живеш з отакенним безладом,
і ніколи про це не питала.
Я завжди сам з усім справляюся і захищаю тебе й дітей.
Вірно.
Я була з тобою всі ці роки,
бо ти міг нас захистити.
Якщо ти не можеш захистити нас зараз, то я не маю причин залишатися.
Чи не застарі ми для цих дурниць?
Ні.
Але очевидно, що ти надто старий,
щоб владнати справи.
Ні, відпочинь один день. Я сам поїду.
Так, пане.
Чому ти не прикінчив його тоді і там?
Я плачу тобі вдвічі більше.
Наперед.
І результату немає?
Придивися до Шерифа, як я казав тобі.
Господи!
Ти хто такий і як сюди потрапив?
-Який швейцар спить так пізно? -Ти що, моя дружина?
Ти про Наґат?
Вона в Ґірзі.
Хто ти і чого хочеш? Не дратуйте мене!
-Думай, що кажеш! -Тихо!
Знаєш цього чоловіка?
Ні, не думаю.
Пане! Що… Що відбувається? Пане! Гей!
Що таке, пане?
Боже!
Що це, пане?
Знаєш, скільки тобі світить?
І це не все.
Вони всюди.
Бачив його раніше?
Ні.
Присягаюся, пане.
-Зателефонуй, як побачиш. -До ваших послуг.
Знаю.
Але глядачі не знають.
Гаразд.
У мене буде диплом з інформатики,
і я зможу поїхати за кордон,
може приєднаюся до тебе в Іспанії.
Хто знає?
Спробуй власні ліки. Дай мені це.
-Відпусти. -Єхіє, розіб'єш.
-Відпусти! -Перестань.
Я не такий красень, як ти, щоб ти мене знімав.
Ти такий гарний. Давай.
Вияви повагу. Я режисер.
Пане режисере, тепер я режисер.
Пане Шериф. Ким ви бачите себе через п'ять років?
-Живу з мамою. -Нехай вона завжди буде поруч.
-Ні, твоєю мамою. -Моєю?
-Так. -Смішно!
Гаразд, припини.
Я відповім. Клянуся!
Через п'ять років
я, мабуть, закінчу кіношколу в Іспанії.
Працюватиму над дипломним проєктом.
Кінофестивалі битимуться за мої роботи.
І я буду розриватися між тим, чи знімати фільми в Єгипті,
чи залишитися в Іспанії.
Гадаю, я житиму там.
І приїжджатиму до Єгипту знімати фільми і побачити тебе.
Знаєш що, засранцю?
Я буду першим єгипетським режисером з «Оскаром».
І хтозна?
Може, я буду переїжджати з країни в країну,
всюди знімаючи фільми.
Хто знає, що чекає нас завтра?
Але чому ти впевнений, що касети ще там?
Не впевнений.
Але я добре знав Шерифа.
Знав, коли він нервував…
коли брехав…
або щось приховував.
Як нам дізнатися, що сталося 15 років тому…
на основі наших спогадів…
Надя!
…знаючи, що хоч вони і яскраві,
ми цього не бачили…
Надя!
…і ми всього не знаємо?
Надя!
А є спогади інших…
-Надю! -…свідків тих подій.
Надю! Що сталося?
Я тобі все розповім у Каїрі.
Та як знати, чи вони не брешуть?
Вони щось приховують? Чи знають так само мало, як ми?
Плівки — єдиний правдивий доказ.
Де все так, як було, а не так, як ми це пам'ятаємо.
Але як їх дістати?
Якщо вони ще існують,
думаю, я знаю, де вони.
Може, почекаєш, щоб Шериф сам віддав камеру?
Він скоро приїде.
Що? Ну…
Вибач, я не можу. Я подорожую.
До того ж він сказав, де саме її знайти.
Я візьму її і поїду. Перепрошую.
ЄХІЯ
ЛІТО 2007
ЄХІЯ
Плівки у мене.
-Що ти тут робиш? -Що?
Як ти смієш копатися в моїх речах?
Чому… ти заперечував, що касети у тебе, якщо вони досі тут?
Це мій вибір. Я не хочу мати жодних справ з Єхією.
-І якщо ти в це влізла… -Я така, як він!
Я хочу знати!
Тоді це теж твій вибір. Просто дай мені спокій
і не пхай носа, куди не треба.
Ні, Шерифе. Це стосується і мене.
І це не просто касети.
Хіба що ти щось від нас приховуєш.
Про що ти?
Він із тобою?
Тату, чому ти сваришся з Лейлою?
Ні, люба. Ми не сваримося.
Чекай, Аміро.
Що таке?
-Забери дівчинку. -Що відбувається?
Просто йдіть!
Я не піду поки не скажеш, що відбувається.
Привіт, Єхіє.
Як справи?
Усе гаразд.
Не запросиш зайти?
Авжеж.
Заходь.
Що це з Лейлою?
І хто це такий, що він хоче від тебе?
Аміро, не зараз! Я все розкажу пізніше.
Залишся тут із донькою.
Або кудись пройдіться. Хоча ні.
Лишайтеся тут.
Ви давно знаєте тата?
Так.
Наскільки давно?
Наскільки?
Зі школи.
Ми були десь твого віку.
Отакої!
Це так давно!
Чому ми вас ніколи не бачили?
Він був за кордоном, люба.
А ти, Лейло? Як ви познайомилися?
Через твого батька. Він познайомив мене з усією родиною.
Айє.
Іди до мами, люба.
Чому ти збрехав? Що приховуєш?
Захищаєш членів сім'ї?
-Чи себе? -Я нікого не захищаю.
Я лише хочу, щоб мені дали спокій.
Чого хочеш ти?
Ти сказав, що ти їх не маєш.
Тепер я хочу знати, чому ти збрехав?
Оскільки ти не кажеш…
НАДЯ!
Подивимось це разом.
Що ти робиш?
Це був вечір перед смертю Наді.
НЕМАЄ СИГНАЛУ
Я добре пам'ятаю.
Вона прийшла налякана й заплакана.
Сказала: «Розкажу, коли повернемося в Каїр».
Але ми не повернулися.
Ми не повернулися.
Увесь цей час я обмірковував усе, крім того, що це зробив ти!
-Ти неправильно зрозумів. -Чому ти знімав її?
Вона завжди була з нами. Ти був одержимий нею?
-А як вона дізналася, змусив замовкнути? -Щоб я її вбив?
Вона тебе спіймала? Чи це через ревнощі?
Ти здурів? Я ніколи не кривдив її.
Тоді що означають ці записи? Що?
Що я був закоханий у неї.
Я кохав її.
Тому я знімав її!
Я був лише хлопцем, який хотів бути з нею.
І ти знав.
Ви всі давно знали про це.
Думаєш, я б її вбив?
Я, Єхіє?
Я казав тобі в прокуратурі:
«Не роби цього з собою».
Якби я її вбив,
мене б це хвилювало?
-Бо ти почувався винним. -За що?
Коли хтось вбиває того, кого любить, він почуватиметься винним?
Ти не мені маєш мститися.
А їм.
Це про них казала Надя, що вони оточили її з усіх боків.
Касети в тебе
Давай.
Дивися, скільки влізе.
Дізнайся, хто на неї тиснув.
Сам відкрив?
Сидіть там!
Що відбувається? Хто це?
Є інший вихід?
За мною.
Давай!
Поліція?
Моно.
Чому обірвала зв'язки з татом коли поїхала?
Чому ви не спілкуєтесь?
Знову, Алі? Чому ти згадуєш все це зараз?
Поява Єхії все повернула.
Відчуття, ніби я був у комі.
Вперше після вбивства Наді, я почав думати.
Хто я?
Хто наша сім'я?
Знаєш, чому я поїхала з Єгипту і кинула все?
Бо уникаю того самого питання. І я не хочу знати, хто є наша сім'я.
Я хочу знати, хто я
без них і всього багажу, що йде разом з ними.
Про що ти?
Є лише два варіанти.
Ми або протистоїмо батькам, або тікаємо.
Я не могла протистояти,
тому я втекла.
-Це пов'язано з тим, що сталося з Надею? -Що сталося з Надею, і що сталося з Єхією.
Я цього не хотіла.
Алі, якщо ти досі там застряг,
ти маєш або піти, або протистояти.
Не тримайся за звичку і не ходи по колу.
Отже, пане Шериф.
Ви зовсім не знаєте того чоловіка?
Ні. Не знаю.
А ви, пані?
Ні.
Гаразд.
Пане Шериф.
Якщо він знову з'явиться, повідомте.
Так, звичайно.
Дякую.
Що відбувається між тобою і тими людьми?
Чому ти не сказав поліції про Єхію?
І хто така Надя, яку ти кохав і знімав?
Гаразд.
Коли будеш готовий відповісти, я буду в батьків.
Ходімо, Айє.
Ходімо.
Ходімо!
Зовсім ні, пане.
Я цілий день виконую доручення мешканців.
Я сказав би вам, якби побачив щось подібне.
Я нічого не бачив.
Гаразд, Атво. У вас є мій номер.
Якщо побачите щось підозріле, одразу дзвоніть.
Так, пане.
Ходімо, хлопці.
-Так, пане. -Що за дівчина була з нашим хлопцем?
Я не бачив з ним жодної дівчини.
Я б сказав, якби бачив.
І він стояв сам.
Вам треба дещо знати, пане.
Поліція дізналася про вас.
Сховайтеся.
Зникніть.
Але…
Та речовина?
Що з нею робити, пане?
Спечи торт.
Я сьогодні був на фабриці.
Ти звільнив 300 працівників.
Довелося, особливо після пожежі.
Якби вирішував я, звільнив би половину персоналу.
Але це незаконно.
Несправедливо позбавляти їх засобів до існування.
Відкинь сентименти.
Якби я думав, як ти,
втратив би все і збанкрутував.
Тому подав до суду на батька?
Твій дід був хорошою людиною.
Сентиментальний, як і ти.
Працівники вважали його дурнем.
Співробітники крали у нього прямо під носом.
Він закривав на це очі.
Ми майже збанкрутували.
Саме тоді я зрозумів,
щоб прийняти рішення
треба бути хоробрим.
А ще я навчився ніколи не шкодувати про свої рішення.
Надя!
Ми плавали майже 13 хвилин, поки батарея камери не розрядилася.
Дивно, я пам'ятаю, що це тривало лише одну-дві хвилини.
Про що ти?
Де був човен?
Де човен?!
Чому його не було?
Пам'ятаєш, хто був на човні?
Пам'ятаю, ми пірнали всі разом.
Може, випливли в іншому місці.
Не у тому вікні.
Ми плавали лише кілька хвилин.
Або я не пам'ятаю.
НАДЯ?
-Лулі. -Так?
-Що ти робиш? -Малюю.
Хочеш зіпсувати речі Наді
метеликами, яких ти малюєш?
Не твоя справа.
Я люблю Надю і малюватиму для неї.
Мене це влаштовує.
Боже!
Я пам'ятаю все інакше.
Тобто…
Я думала, що Мона і Надя носили однакові речі,
але, очевидно, це була я. Крім того…
Чому я не пам'ятаю, як сильно я її любила?
А яка різниця?
Різниці немає. Це…
Я хочу сказати, що ми з тобою однакові.
Ми обоє невпевнені
у тому, що ми пам'ятаємо.
Той ваш пляжний будинок…
Він ще там?
Зазвичай ти не засиджуєшся так пізно.
Я не міг заснути.
Вирішив побути трохи на самоті.
Усе гаразд?
Так.
Усе гаразд.
Гадаєш, зі мною все гаразд?
Я не знаю.
Тому й питаю тебе.
Ні, я мав на увазі…
Я хороший батько?
Чому ти таке питаєш?
Бо я вже не знаю.
Я вже не знаю.
Іноді…
Все своє життя
я хотів мати сім'ю.
Діти й онуки, зібрані навколо мене.
Щоб я піклувався про них, любив їх, і вони любили мене.
Але…
немає…
Стосунки зі старшим сином не склалися.
Він добріший за сестру.
Вона роками зі мною не розмовляє, і я не знаю, чому.
Навіть твоя мати,
єдина жінка, яку я кохав.
Тепер ми спимо в різних кімнатах.
І чому все це відбувається?
Чому, Лолло?
Ти єдина, кого я можу про це спитати.
Я не знаю.
Я не знаю, чому це відбувається.
Але, можливо, ви з Алі…
Ти маєш більше йому довіряти.
Ні.
Ні, справа не в довірі.
Я… майже відчуваю, ніби я пожинаю те, що посіяв.
Я не знаю.
А що ти посіяв?
Мій батько.
Твій дід.
Якби він знав, що я його любив.
Але…
Він помер,
навіть не знаючи цього.
І ось я,
не знаю також.
А Надя та Єхія?
Ти не думав про те, що сталося з ними?
Ці…
Таке трапляється,
але…
Я тобі зізнаюся, що я…
Я дав йому багато грошей.
Я виконав обіцяне.
Зрештою, я маю захистити свою сім'ю.
На сьогодні ти почула достатньо.
Добраніч.
Можеш посміхнутися на камеру?
Слухай, Шерифе. Дивись, друже.
Спекотно, і я не в настрої для всього цього. Прошу?
Ти мене достав, я не хочу з тобою говорити.
Слухай. Я от-от втоплю тебе і цю штуку!
-Припини, Шерифе! -Воно того не варте.
Я не брехуха, Моно. Це ви — огидна сім'я.
-Надя! -Надя померла, Єхіє!
Чому ти поїхала?
Заспокойся, Єхіє!
Моно.
Усміхнися.
Ти збираєшся знімати нас всю поїздку?
Я знімаю документальний фільм, який буде міжнародним хітом.
Гаразд, пане режисере.
Переклад субтитрів: Наталія Базилевська