‫מה אתה עושה?‬
‫אני נשבעת בקבר של אבא שלי,‬
‫אם תטריד אותי שוב, אני אספר לכולם!‬
‫נאדיה!‬
‫זה מהלילה לפני שנאדיה מתה.‬
‫היא חזרה מפוחדת ובוכה.‬
‫נאדיה!‬
‫מה קרה?‬
‫-כלום. אני בסדר.‬
‫אני אספר לך הכול כשנחזור לקהיר.‬
‫אבל בסוף לא חזרנו.‬
‫מה קורה פה?‬
‫אמרת לבת שלי שאני אמא רעה ואישה בוגדנית?‬
‫השתגעת לגמרי? איך יכולת לעשות דבר כזה?‬
‫עוד לא הבנת את עצמך, למרות שדיברנו?‬
‫אתה לא פוחדת…?‬ ‫-אני לא פוחדת!‬
‫אתם אלה שצריכים לפחד.‬
‫אני לא רק מספרת לבת שלך,‬ ‫אני אפיץ את זה בכל מצרים.‬
‫השתגעת?‬
‫לא שמעת מה יאסין אמר לך?‬
‫שמעתי אותו.‬
‫אבל בואי נחשוב על זה.‬
‫למי מצפה שערורייה יותר גדולה?‬
‫לאשתו של איש העסקים שבוגדת בבעלה‬
‫שמעלים עין?‬
‫או לילדה הענייה‬
‫שהבן שלהם הבטיח לה שיתחתנו,‬ ‫כדי שהיא תסכים לעשות הפלה?‬
‫את יודעת מה יעשו מזה בטלוויזיה?‬
‫הילדים שלך,‬
‫מה הם יחשבו עלייך?‬
‫ומר יאסין,‬
‫הוא עדיין יהיה מועמד לתפקיד של שר?‬
‫או שמשהו ישתנה?‬
‫לי נראה את זאת שצריכה לפחד, לא אני.‬
‫מההתחלה ידעתי שאת בעייתית.‬
‫אבל לא תיארתי לעצמי שעד כדי כך.‬
‫אז עכשיו את יודעת.‬
‫תביני, התחלתי לעבוד בגיל 16.‬
‫מאז שאבא שלי מת.‬
‫אתם לא האנשים הכי גרועים שהתמודדתי איתם.‬
‫- נאדיה‬ ‫קיץ 2007 -‬
‫- הדים מן העבר -‬
‫אבא הרג את נדיה.‬
‫מונא סיפרה לך?‬
‫או אמא שלך?‬
‫לא חשוב מי.‬
‫נכון. לא חשוב מי.‬
‫מה שחשוב הוא שהאמנת בזה.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫מה אם הייתי אומר לך שזה לא אני?‬
‫היית מאמינה לי?‬
‫או שכבר…‬
‫החלטתם שאני הנבל במשפחה הזאת?‬
‫זה שצריך להיפטר ממנו?‬
‫לא החלטתי שום דבר עם אף אחד.‬
‫אני רוצה לדעת את האמת.‬
‫האמת היא שזה לא אני.‬
‫אז מי?‬
‫מה עם האולר?‬
‫מה עם מה שמונא אמרה?‬
‫אם זה לא אתה, אז מי?‬
‫לפעמים, אהובה, אנחנו נאלצים לעשות דברים,‬
‫דברים שלא מקובלים עלינו.‬
‫עבור מי שאנחנו אוהבים.‬
‫כדי להגן עליהם, ולא משנה מה הם עשו.‬
‫ולא משנה מה המחיר.‬
‫אני לא מבינה. למה אתה מתכוון?‬
‫אמא שלך…‬
‫באה אליי עם האולר.‬
‫נאדיה מתה!‬
‫היא אמרה, "תטפל בזה, יאסין".‬
‫אז מה שעשיתי, מה שאמרו לך…‬
‫היה כדי להגן עליה.‬
‫ועליכם, כמובן.‬
‫לכי, תשאלי אותי, אהובה.‬
‫ותסתכלי לה בעיניים.‬
‫תגידי לה מה שסיפרתי לך עכשיו.‬
‫ליילא!‬
‫היי, ליילא.‬
‫היי, אמא. איפה את?‬ ‫-בבית.‬
‫אני באה. אני צריכה לדבר איתך.‬
‫מה קרה?‬
‫תדעי כשאגיע.‬
‫כן, אהובה, אנחנו אצלי בבית. מה קרה?‬
‫בסדר. תפגשו אותי בווילה.‬
‫בווילה?‬ ‫-ממש לא.‬
‫למה? אני לא הולכת לשם.‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫אתם חייבים לבוא! אנחנו צריכים לדבר!‬
‫זה… בשביל אמא שלי.‬
‫וזה… בשביל אחותי.‬
‫וזה… בשביל 15 השנים שלקחת ממני.‬
‫אני לא צריך לשאול אם אתה זוכר.‬
‫הפנים שלך אומרות הכול.‬
‫מי סיפר לך על האולר?‬
‫הבת שלך.‬
‫ליילא.‬
‫היא לקחה אותי לווילה.‬
‫מצאתי אותו שם.‬
‫בקשר למונא…‬
‫היא סיפרה לי שקברת אותו שם.‬
‫היא סיפרה לי גם שאתה הרגת את נאדיה.‬
‫למה הרגת אותה?‬
‫זה לא הייתי אני.‬
‫אם אתה רוצה להרוג אותי, אז בבקשה.‬
‫אבל אז לא תגלה את האמת לעולם.‬
‫כי אני היחיד שיודע.‬
‫זה לא הייתי אני.‬
‫אז מי?‬
‫מי?‬
‫אבא אמר שאת הרגת את נאדיה, לא הוא.‬
‫מה פתאום?‬
‫אמא?‬
‫הוא אמר שאם אסתכל לך בעיניים‬ ‫ואשאל, אז אדע שזאת את.‬
‫אם היית שואל אותי לפני יומיים…‬
‫לא הייתי עונה לך.‬
‫אבל למזלך, אנחנו מדברים על זה היום.‬
‫כל מה שעשיתי היה כדי להגן על המשפחה שלי.‬
‫אבל מתברר שטעיתי.‬
‫יאסין איים שהוא יעשה את זה.‬
‫שאם הספינה תטבע, כולנו נטבע איתה.‬
‫אבל למה הוא עושה את זה עכשיו?‬
‫היום?‬
‫כי זה הנשק האחרון שנשאר לו.‬
‫הוא רוצה שתפקפקו בי ובכל מה שהסכמנו.‬
‫אבל תגידו לי,‬
‫מי מאיתנו מסוגל לרצוח? אני או הוא?‬
‫מי מאיתנו שכר רוצח שכיר, עלי?‬
‫עזוב את זה.‬
‫מונא לא ראתה אותו קובר אז את האולר?‬
‫מי קבר אותו? אני או הוא?‬
‫תעני לי. לא ראית אותו בעצמך?‬
‫אל תיתנו לאבא שלכם‬ ‫להסית אותנו אחד נגד השני.‬
‫אבא שלכם היה זה שהרג אותה.‬
‫אבל איך?‬
‫מה זאת אומרת "איך"?‬
‫כל הסימנים מצביעים עלייך.‬
‫ראיתי אותך.‬
‫ראיתי אותך רבה עם נאדיה על החוף.‬
‫תעזבו אותי!‬
‫את מופקרת!‬ ‫-תשתקי! אל תגידי את זה!‬
‫וכשלקחת את האולר של מונא.‬
‫איך יכול להיות שזאת לא את? תסבירי לי! איך?‬
‫אבא?‬
‫מה… מה עשית?‬
‫לא האמנתי לו כשהוא אמר לי שאת עוזרת לו.‬
‫אני… אבא, אני…‬ ‫-היא עזרה לו?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫ביקשתי תשובות מכולכם,‬ ‫אבל אף אחד מכם לא אמר לי כלום!‬
‫אני…‬
‫הסכמנו שהוא לא יפגע באף אחד מכם!‬
‫זה לא מה שסיכמנו?‬
‫האמת היא לא…‬ ‫-אני פה בשביל לגלות את האמת.‬
‫עכשיו כולכם פה.‬
‫מספיק.‬
‫אין יותר מה להסתיר.‬
‫תגיד להם.‬
‫תגיד להם מה שאמרת לי.‬
‫תגיד!‬
‫נאדיה!‬
‫נאדיה, הכול בסדר, תתעוררי!‬
‫אדוני, אני אומר לך, אני בטוח בזה.‬
‫הבן שלי לא היה עושה את זה.‬
‫אני מבקש רק שזה לא יתפרסם בעיתון.‬
‫אתה מבין.‬
‫תודה רבה לך.‬
‫מה זה?‬
‫איך יכולת?‬
‫זה פשוט קרה.‬
‫זה פשוט קרה?‬
‫זה אסון.‬
‫הבן שלך… את מבינה…?‬ ‫-אני מבינה!‬
‫בגלל זה באתי אליך.‬
‫כדי שמה אעשה?‬
‫כדי למצוא פתרון.‬
‫יש לי פתרון, אבל אתה חייב לעזור לי.‬
‫את מבינה שזה יהרוס את כל המשפחה, נכון?‬
‫בבקשה, יאסין.‬
‫בוא לא ננטוש עכשיו אחד את השני.‬
‫למען הילדים שלנו.‬
‫להגיד שאני רצחתי את אחותי?‬ ‫-זאת הייתה תאונה, לא רצח.‬
‫זה היה רצח!‬ ‫-הריגה. ככה החוק קובע.‬
‫חשבנו שמדובר בגרימת מוות ברשלנות,‬
‫אך התברר שמדובר ברצח.‬ ‫הילד עלול להיות מוצא להורג.‬
‫על כך, התביעה מאשימה את הנאשים,‬
‫יחיא מוחמד א-סייד מהראן,‬
‫ברצח בכוונה תחילה של אחותו,‬
‫נאדיה מוחמד א-סייד מהראן.‬
‫יאסין, בבקשה.‬
‫בוא נשים את הבעיות שלנו בצד‬
‫עד שנפתור את העניין הזה.‬
‫שקרן! זה לא קרה!‬
‫הדבר האחרון שהייתי עושה‬
‫הוא להרוס את המשפחה הזאת.‬
‫ניסיתי להגן עליכם.‬
‫בשביל זה זרקת לכלא ילד בן עשרים?‬
‫"זאת עבירה קלה, לא פשע חמור.‬
‫"שלוש שנים לכל היותר.‬ ‫התביעה והשופט יגלו רחמים."‬
‫זה לא מה שאמרת?‬
‫הרגת שני אנשים באותו יום.‬
‫את אחותי…‬
‫ואת אמא שלי, שמתה מרוב צער.‬
‫מי עושה דבר כזה?‬
‫לא.‬
‫אמא לא הייתה עושה דבר כזה.‬
‫אם מישהו מהם מסוגל לרצוח, זה הוא!‬
‫הוא!‬
‫מספיק!‬
‫אתה הרגת אותה.‬
‫ולא רק כי ראיתי אותך קובר את האולר!‬
‫בגלל שאתה אנוכי!‬
‫אתה הרגת אותה!‬
‫למה את בוכה?‬
‫תעזבי אותי בשקט, ליילא. בבקשה.‬
‫פשוט תגידי לי. מה קרה לך?‬
‫אני הכי אוהבת אותך מכל העולם,‬
‫אחרי אמא סאוסן.‬
‫את יודעת מה אמא שלך?‬
‫היא אישה מופקרת.‬
‫את יודעת מה זה אומר?‬
‫שהיא בוגדת באבא שלך עם מישהו אחר.‬
‫אל תדברי ככה על אמא!‬ ‫-את לא אוהבת אותה?‬
‫אז את צריכה לדעת מי היא!‬
‫ליילא?‬
‫איך נפצעת?‬
‫הפנינים האלה,‬
‫אני נתתי לה אותן.‬
‫אני לא רוצה שיהיה לה שום דבר ממני.‬
‫כי היא אמרה עלייך דברים רעים.‬
‫למה היא מדברת עלייך ככה?‬
‫אני אוהבת אותה.‬
‫אבל היא לא אוהבת אותנו.‬
‫נאדיה שונאת את כולנו.‬
‫היא אמרה עליי דברים רעים כדי לפגוע בנו.‬
‫ליילא, תתרחקי ממנה. הבנת?‬
‫אבל למה היא לא אוהבת אותנו?‬
‫כי היא רעה.‬
‫היא לא צריכה להיות קשורה אלינו.‬
‫אני רוצה שתתרחקי ממנה.‬
‫אל תאמיני לאף מילה שהיא אומרת.‬
‫את מבינה?‬
‫נאדיה שונאת את כולנו.‬
‫היא אמרה עליי דברים רעים כדי לפגוע בנו.‬
‫היא לא צריכה להיות קשורה אלינו.‬
‫אני הרגתי אותה.‬
‫נאדיה!‬
‫למה עזבת?‬
‫נאדיה!‬
‫למה הרגת אותה?‬
‫היא איימה עליי.‬
‫היא אמרה שהיא תחשוף אותי.‬
‫היא דיברה עליי עם הבת שלי.‬
‫עם מי היא דיברה? נאדיה לא אמרה לי כלום…‬
‫אמא שלך בוגדת באבא שלך.‬
‫ואבא שלך מעלים עין.‬
‫למה את לא מוכנה? אנחנו הולכים לצלול.‬
‫לכו בלעדיי.‬
‫למה?‬
‫סתם. לא בא לי, עלי.‬
‫כל הבוקר היית מצוברחת והתעלמת ממני.‬
‫עכשיו את אומרת שלא תבואי לצלול.‬
‫עלי, לכו בלעדיי. אני לא מרגישה טוב.‬
‫יש לנו הרבה דברים לדבר עליהם כשנחזור.‬
‫איך שבא לך.‬ ‫-…להיט בינלאומי.‬
‫אני אקרא לו "קיץ 2007".‬
‫בואו נכין את הציוד.‬
‫בסדר, אדון במאי.‬
‫למה דיברת ככה על אמא שלי אתמול?‬
‫תעני לי!‬
‫די, ליילא. לא בא לי לדבר.‬
‫את רעה.‬
‫ואת שונאת אותנו, בדיוק כמו שאמא שלי אמרה!‬
‫עלי.‬
‫אני אחליף בגדים ואבוא איתכם.‬
‫זאת החובה שלי כאמא.‬
‫את אישה מופקרת.‬ ‫-אל תגידי את זה!‬
‫זה אומר שהיא בוגדת באבא שלך.‬
‫היא לא צריכה להיות קשורה אלינו.‬
‫את מוכנה להפסיק לבכות?‬
‫נאדיה מתה.‬
‫אני יודעת. אני מצטערת.‬
‫מה זה?‬
‫מה זה, ליילא?‬
‫לא התכוונתי.‬
‫נאדיה!‬
‫רציתי להוריד את הפרפר, כי כעסתי עליה.‬
‫אני אוהבת את נאדיה, ואני אמשיך לצייר לה.‬
‫לא התכוונתי שהיא תלך לשמיים.‬
‫ליילא.‬
‫מה שסיפרת לי עכשיו‬
‫חייב להישאר סוד של שתינו, הבנת?‬
‫זה סוד.‬
‫אל תספרי את זה לאף אחד.‬
‫ואנחנו לא נדבר על זה יותר אף פעם.‬
‫בסדר?‬
‫זה הסוד שלנו, מתוקה.‬
‫את מבינה שזה יהרוס את כל המשפחה, נכון?‬
‫בבקשה, יאסין.‬
‫בוא לא ננטוש עכשיו אחד את השני.‬
‫למען הילדים שלנו.‬
‫מאז אותו יום, חשבתי שאם אצליח פשוט להיזכר,‬
‫אז אוכל להבין!‬
‫להיזכר בזה שהתאשפזת בבית חולים‬
‫בגלל הטראומה, אחרי שראית אותה טובעת?‬
‫אני יודעת שמצבה השתפר‬ ‫מאז שהיא לוקחת את התרופה.‬
‫היא חזרה לדבר,‬
‫היא אוכלת באופן קבוע,‬
‫והיא לא מתעוררת יותר בצרחות באמצע הלילה.‬
‫אבל יש לי תחושה‬ ‫שיש הרבה דברים שהיא לא זוכרת.‬
‫לא רק את התאונה, דוקטור.‬
‫יש דברים שנמחקו מהזיכרון שלה.‬
‫לכן התנגדתי לתת לה תרופות בגיל הזה.‬
‫זה קורה בהרבה מקרים,‬
‫גם עם ילדים וגם עם מבוגרים.‬
‫כשמישהו חווה טראומה,‬
‫או תקרית משמעותית,‬
‫קשה למוח לתפוס אותה,‬
‫או אפילו להתמודד איתה.‬
‫במיוחד בגילה של ליילא.‬
‫במקרים כאלה נוצרת הפרעת דחק פוסט-טראומטית,‬
‫או PTSD.‬
‫יכולים להיות לה תסמינים שונים,‬ ‫ביניהם מה שקורה לליילא.‬
‫ייתכן שיימחקו מזיכרונה‬
‫פרטים מסוימים של התקרית‬ ‫או תקופה כללית כלשהי.‬
‫כל התקופה ההיא מטושטשת,‬ ‫ושום דבר לא נראה הגיוני.‬
‫יכול להיות שזאת מתנה מאלוהים.‬
‫חוויה טראומטית היא אף פעם‬ ‫לא מתנה, גברת סאוסן.‬
‫אני רוצה שהיא לא תזכור‬ ‫שום דבר על התקרית, דוקטור.‬
‫אני לא זוכרת שום דבר עליו או על אחותו.‬ ‫-אין מה לזכור.‬
‫רק שהיא הייתה החברה של עלי, ושהיא טבעה.‬
‫בבקשה, תפסיקי לשאול שאלות. בשבילי.‬
‫אבל אם משהו יזכיר לה‬ ‫את התקרית, אפילו בעוד שנים,‬
‫יתחולל בנפש שלה קונפליקט רב עוצמה.‬
‫חלק מהנפש שלה ינסה להיזכר בתקרית,‬
‫וחלק אחר ינסה להגן עליה מפני הזיכרון.‬
‫אני זוכרת, אבל אני גם לא זוכרת.‬
‫אני יכולה להרגיש את זה,‬ ‫אבל לא מצליחה לתפוס את זה.‬
‫לכן הזיכרון שלה יהיה מעוות.‬
‫לא זכרתי שזה היה ככה.‬
‫חשבתי שמונא ונאדיה‬ ‫היו לובשות בגדים תואמים,‬
‫אבל מתברר שזאת הייתי אני.‬
‫או שהנפש שלה תצליח לבנות את הזיכרון מחדש.‬
‫כלומר, היא עשויה‬ ‫להשליך את מה שהיא הרגישה…‬
‫נאדיה מתה!‬
‫…או אמרה…‬ ‫-תשתקי!‬
‫אל תדברי ככה על אמא שלי!‬
‫…או עשתה, ולחשוב‬ ‫שהיא ראתה מישהו אחר עושה את הדברים.‬
‫הסיבה היא שהנפש שלה לא תוכל לעבד‬
‫את העובדה שהיא הייתה במצב הזה.‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬