Jen chvilku pozornosti, prosím.
Takže...
Jak už víte,
pustili jsme ty, kteří si vybrali svobodu.
Takže nikdo nikoho nepodvedl.
- Slib jsme dodrželi. - Do prdele se slibem.
A taky vám přísahám, že milion eur dorazí
na adresy, které jste nám dali.
Lži a zase jen lži.
ÚTERÝ 15:32
Ten slib dodržíme. Dávám vám své slovo.
101. HODINA LOUPEŽE
Pozor všem jednotkám. Nikdo nesmí dovnitř
- bez identifikace. - Rozumím.
Hej, ty!
- Vstoupil klaun. - Mohl by to být on v přestrojení.
Přes pohotovost jdou další.
Co to sakra je?
Objevují se další.
Co se to sakra děje?
Okamžitě je odveďte.
Sem nemůžete. Ven.
HERNA
Kdo by chtěl super šíleného králíčka?
Inspektorko, někdo vyvěsil reklamu na falešný casting.
Lobo, buď v pozoru. Mohl by být uvnitř budovy.
Vchází do pokoje.
Co se děje? Řekněte mi někdo něco.
Planý poplach. Není to on.
Inspektorko, ten rozhovor pro televizi.
Byli jsme schopni ověřit, že Fonollosa nefiguruje v žádném případu
obchodování s lidmi, kuplířství či pedofilií.
Podle zdrojů mohou být informace,
které byly zveřejněny, součástí plánu úřadů,
které chtějí snížit popularitu lupičů.
Díky nejnovějším událostem a smrti jednoho z únosců
získali zpět sympatie veřejnosti.
- Ještě já. - Pusť to.
Poslouchej mě.
Jakmile Helsinki odejde, jdeme na to.
- Jsi si jistý, že je vhodná chvíle? - Mám zbraň.
Ta jeho je falešná. Co by se mohlo stát?
Řekneš mu to ty, nebo já?
Já mu to povím.
Profesor se pokusí osvobodit Tokio.
Kam jdeš?
Hej!
Do prdele.
Kam to kurva jdeš?
Co to má být, přestávka? Všichni si sakra sedněte!
A ty to samý. Nemám náladu.
Víš, celkem bych někomu rozmlátil palici.
A ta tvoje mě náhodou pěkně sere.
Tak proč nezkusíš moji pistoli? Třeba by ses uvolnil.
Arturo.
Arturito.
Držíš v ruce hračku a já tě mám plný zuby.
- Co to děláš? - Hračku?
Ne. Kurva, nevypadá na to.
Co ji vyzkoušet?
Dám ti tři vteřiny, a pak seš mrtvej.
- To už byly dvě. - Tři.
Dva.
Jedna.
Překvapení.
Rio, usměj se trochu.
Protože teď můžeme být zase rodina.
Otoč se.
Řekl jsem, aby ses otočil!
Zmrde.
Tak jdeme. Rychle. Dělejte!
Chtějí utéct.
- Kdo? - Rukojmí!
Tak prosím. Nemáme na to celý den. Monico, otevři!
Monico, sakra, neposlouchej ho!
Jen tě využívá. Neotvírej!
Ticho, nebo tě zastřelím, šampione.
Neposlouchej ho, otevři ty dveře a vypadneme odsud.
BEZPEČNOSTNÍ SYSTÉM BLOKACE DVEŘÍ
No tak.
- Co se děje? Do prdele! - Nejde to.
Ti hajzlové zablokovali dveře.
- Byl jsem to já. - Zpátky!
Arturo. Odlož tu zbraň.
Odlož tu zbraň.
Arturito.
Já vím, že miluješ filmy, ale tohle se ti vymklo z rukou.
Ještě krok a zastřelím ho. Možná se odsud nedostanu živý,
ale postarám se, aby se už nikdy neusmál.
Berlíne, klid.
Otevřete dveře!
Dobře.
Klid.
Pojďme to vyřešit civilizovaně.
Pusťte ho.
- Jestli se chceš dostat ven, pomůžu ti. - Otevři mi ty dveře!
Žádný dveře se otvírat nebudou!
Fakt ne?
Hele, budu počítat do pěti a pak ho zastřelím.
Já nemám co ztratit a všechno je mi u prdele.
Je to na vás. Pět, čtyři,
tři, dva,
jedna!
Jak se o tom dozvěděl?
- Má kameru GoPro s dálkovým ovládáním. - Parchant.
- Snažíme se vystopovat signál. - To je k ničemu. Je pozdě.
- Zase nás dostal. - Je jasné, že jsi měla pravdu.
Ten hajzl se chtěl zbavit Angela.
Angel se musel podezřelému přiblížit, aby získal důkazy.
Je dokonce možné, že se setkali osobně.
Omluvte mě, ale jsem vyčerpaná.
Po zaznění signálu zanechte vzkaz.
Salvo, tady Raquel.
Jdu na kafe do Hanoje.
Jestli máš čas, vážně bych si s někým potřebovala promluvit.
Antonio.
Mám tu pro vás obálku.
- Od koho? - Nevím.
Našel jsem to ve schránce. Co si dáte?
Pivo.
Jak se dneska máš?
No, vypadá to, že dobře.
Příšerně.
Připravila jsem operaci, abych s tebou mohla zítra odjet...
na tyhle pláže,
ale byla to katastrofa.
- Co si dáš? - Taky pivo.
Raquel.
Dříve nebo později to skončí.
A my se sejdeme na pláži.
Ale musíš si vybrat, na které.
Dobře. Neměla jsem zatím čas.
Tak se podíváme.
Co kdybychom ji vybrali spolu?
To zní skvěle.
- Vyber si. - Taková zodpovědnost.
Palawan.
Palawan? Ukaž.
Úžasné.
Kde to je?
Palawan, ano. Je to filipínský ostrov.
Je jihozápadně od souostroví, kousek na sever od Bornea.
Žije tam tak 849 000 lidí
a hlavním městem je Puerto Princesa.
- Angel se musel podezřelému přiblížit. - Je možné, že se setkali osobně.
Prošetřil sis ho? Protože já jo! Je to sakra moje práce.
Bílé písečné pláže v tropech.
Filipíny ne?
Ano.
Samozřejmě.
Vadilo by ti, kdybych si odskočila?
Vůbec ne.
Suarezi,
mám otázku.
Jakou barvu měla paruka klauna, co mluvil s tím klukem v nemocnici?
- Oranžovou. - Ano.
Určitě?
Když se vám život rozpadne na kusy,
je jedno, jestli jste na záchodě,
uprostřed loupeže,
nebo u vchodu do věznice.
Víte,
to odpoledne se neštěstí tří žen synchronizovalo.
Raquel najednou pochopila,
že se bezhlavě zamilovala do nejhledanějšího lupiče ve Španělsku.
Patří k nim.
Je s nimi. Všichni jste to viděli, je s nimi!
Monica Gaztambideová pochopila,
že se právě stala komplicem
a že není cesty zpět.
A já
jsem se dál řídila pokyny, co nám dal Profesor v Toledu.
Ale bez jakékoli jistoty.
Otupělá.
Jako láhev, kterou někdo hodil do moře.
Aniž by věděl, jestli ji někdo vyloví.
Jestli vás chytí,
čtyřiadvacet hodin po zadržení řekněte, že chcete uzavřít dohodu.
Že chcete vypovídat, ale jen…
před soudcem. A oni nebudou mít jinou možnost,
než vás vzít k Nejvyššímu soudu.
A je možné, že během toho přesunu
pro vás budu moct něco udělat.
Takže tak to bylo.
Byla jsem na cestě k soudu,
a doufala, že můj anděl strážný zná trasu, po které pojede dodávka,
a podruhé mi zachrání život.
Bylo těžké mít naději, když jsem byla v dodávce.
Spoutaná vězeňkyně.
Ale bylo by horší vědět, že právě v té chvíli,
o dvacet kilometrů dál,
byl můj anděl strážný právě odhalen.
Raquel.
Ahoj, Alberto.
Analyzovali jste důkazy z krbu v domě v Toledu?
Ano. Ale nemáme nic průkazného.
Jak to, nic průkazného?
Byly to zbytky pár dní starých novin.
Nevím, jestli jsou to nastrčené důkazy,
nebo si ten chlap jen rád čte sport.
Jasně.
Hele,
jak přesně proběhla ta rvačka se Salvou?
Sakra, Raquel,
říkal jsem ti, že to nebyla rvačka.
Popadl mě a přidusil.
Omdlel jsem. Ani jsem se ho nedotkl. Je to ninja v brejlích.
- Proč se mě na to ptáš? - Jen tak.
A říkals, že tě vyprovokoval?
Ano.
Řekl mi něco o tom, že myslím ptákem
a svalama, mimo jiné.
Chtěl se poprat, ale proč?
Nevím.
Ahoj.
Alberto.
Ať se nikdo nedotýká těch táců. Až do odvolání.
Chci, abys ze všech sňala otisky a porovnala je s těmi
na té lžičce od Rubia.
- Děláš si srandu? - Ne.
Pak skoč do mého auta a sejmi otisky z kliky u spolujezdce.
- Ale… - Udělej to!
Hledáme muže ve středním věku s vousem a brýlemi.
Hej! Hej!
Zjistěte, kdo je ten muž a co tu dělá.
Byl to on.
Samozřejmě.
- Promiňte, nemáte nabíječku? - Ne.
Chcete si půjčit můj?
Byl to on od samého začátku.
Vždy přátelský,
vždy s úsměvem,
vždy na správném místě.
Jediný civilista, který vkročil do stanu.
Myslím, že se něco děje s tvojí dcerou.
Cizinec, kterému se podařilo překonat její hradby. Jednu po druhé.
A nejen jako policistky.
Salvo.
Nemám tak nádherný dárek jako ty pohlednice, ale...
Mám improvizované překvapení.
Na záchodcích.
Běž první.
A pak přijdu já.
Raquel.
Je bílý den a všichni nás tu znají.
Salvo.
Je to poprvé, co na sobě nemám záchrannou vestu
a skáču do bazénu.
Neříkej mi,
že v v něm není voda.
Je v něm voda.
Tak...
běž a počkej tam na mě.
Ruce na zeď.
- Raquel, já nevím... - Ruce na zeď!
- Co to děláš? - Máš u sebe zbraň?
- Raquel, proč bych měl mít zbraň? - Otoč se.
Nasaď si je.
- To má být vtip? - Nasaď si je!
Nasaď si je!
Jsi zatčen za spolupráci při loupeži v Královské tiskárně cenin.
- Tak vidíte. Na potřetí to vyšlo. - Máš právo mlčet.
Máš právo nevypovídat, právo na spravedlivý soud.
A tentokrát měla něco mnohem silnějšího než podezření.
Měla zášť.
Cítila hněv.
Byla zahořklá.
Helsinki cítil něco podobného.
Ale nebylo to kvůli zradě. Bylo to kvůli nedostatku spánku.
Za posledních pět dní naspal čtyři hodiny.
Víte, co se lidem stane, když přestanou spát?
Jejich nervová spojení se začnou rozpadat. Zkratovat.
Přestanou vyrábět dopamin. Přestanou zpracovávat glukózu.
A jediná informace, která v mozku zbyde, je přežití.
Jestli něco nemůžete chtít od chlápka, který pět dní nespal,
je to trpělivost.
Dělej.
Svlíkni se.
Triko taky.
- Mám ránu na rameni. - Sundej to tričko!
- A ještě ke všemu se nás snažíš okrást. - Kurva.
To je tak, když nezabíjíme, když máme.
Co mi uděláte?
Když tě zastřelím,
prostě umřeš. Nebudeš trpět.
Budeš nosit na těle dvě kila výbušniny.
Odpálím je, ale ty nebudeš vědět kdy.
To je spousta výbušniny. Bacha, mohla by nadělat pěkný bordel.
Tenhle červ byl větší osina v zadku než poldové.
Umřel kvůli němu Oslo.
Skoro kvůli němu umřel Denver.
S tímhle
končí naše problémy.
Je to tak, Arturito?
Netahej za kabely.
Bouchne to.
Nehýbej se moc rychle.
Nepoť se.
Nesahej na sebe.
Rozbušku.
Když se dotknu
tohohle tlačítka,
ani vlastní žena tě nepozná.
Arturito roztrhaný na sračky.
Nemáš cigaretu?
- Chci cigaretu. - Jsi těhotná.
Jsem těhotná, unesená a postřelená.
Brzy budu u soudu obviněna ze spolupráce při loupeží.
Nebude to tak strašný. Arturo tě z toho vytáhne.
- Je to přece otec tvého dítěte, ne? - Jaký „otec“?
Jaký „otec“?
Ten, co mě právě označil za únosce?
Jaký „otec“?
Ten, kterého jsem vzala po hlavě železnou tyčí?
Možná mi pomůžou moji kolegové. Ti, kterým jsem podělala plán na útěk.
Za což půjdu k soudu.
Proč jsem tak pitomá? Co mě to sakra napadlo?
Dělej, dej mi cigaretu. Můj plod potřebuje cigaretu!
Monico, přísahám, že si to s Arturem vyřídím dřív, než půjdeš k soudu.
- S nikým si nic vyřizovat nebudeš. - Má pravdu, zavřou ji!
Utečeme a chytí nás, jde do vězení. Zůstaneme a přijdou poldové, to samý.
Tak i tak si něco odsedí.
Kurva.
Já si vždycky vyberu špatně.
Vždycky si vyberu špatně.
Zapletla jsem se se ženáčem.
Otěhotněla jsem s ním.
A pak přijde další chlap,
střelí mě do nohy
a já
se do něj zamiluju.
- Víš, co teď uděláme? - Co?
Půjdeš s námi. Když jsi překročila hranici, není cesty zpět.
Já tě v těch sračkách nenechám.
- Synku... - Půjde s námi.
Zaujme místo Tokia nebo Osla, konec řečí!
Ne, poslouchej. Jsem jen sekretářka.
Neodkážu si představit, jak utíkám před policií, jak střílím.
Nebo se schovávám, bůh ví kde, v Kambodži.
V nějaké země bez zákonů o vydávání. Ne.
Bude lepší, když zůstanu.
A až přijde policie, řeknu,
že jsem to udělala, protože jsem měla Stockholmský syndrom
a to je polehčující okolnost.
Tak to je, ne?
Stockholm.
Cože?
To zní hezky.
Když půjdeš s námi, můžeš...
Můžeš se jmenovat Stockholm.
Nevím.
Vystup.
NEVSTUPOVAT
Otevři.
Dovnitř.
Byli jsme vyčerpaní.
Nedostatek spánku,
stres
nebo tíha roky skrytého tajemství,
které bylo v tak dusivém prostředí čím dál těžší udržet.
Všichni jsme, dřív nebo později,
ztratili kontrolu.
S výjimkou Berlína.
Byl jediný, kdo se držel rozvrhu odpočinku.
Ostatní
se zbláznili.
Zkoušela jsem být hodná.
Snažil jsem se vám dát, co jsme vám slíbili.
Osvobodit vás od Berlína.
Dát tomu všemu smysl!
Dát tomu po tom, co jsem ztratila, nějaký význam.
Jsem laskavá.
Vždycky jsem byla.
A svět mi plivne do obličeje.
Snažila jsem se vám dát prostor.
A vy jste se mnou chtěli vyjebat.
Berlíne.
Ahoj.
Už je to hodina a půl.
Nemáš někdy chuť
zabít mě ve spánku?
Jen trochu.
Hele.
Hele, směješ se.
Takže už se mě nebojíš.
Řekněme, že ta dávka sedativ, co beru, se o to postarala.
Pokud tohle vyjde,
což je nepravděpodobné,
pokud se toho zase neujmu já,
ale pokud to všechno vyjde,
chci s tebou uzavřít dohodu.
Takový romantický podnik.
Za pár dní ti pošlu letenku
na velmi vzdálené místo.
Když budeš chtít,
můžeš být se mnou.
Na velmi krátkou dobu
plnou štěstí.
A pak,
až to skončí,
můžeš mít všechno, co mám.
Bylo by krásné,
kdyby ses do mě zamilovala.
Ale...
nežiju z očekávání
nebo falešných nadějí.
Mám spoustu chyb
a vím to.
Ale spokojil bych se s tím,
že bys byla moje společnice
na poslední cestě.
Ty a já spolu
až do konce.
Vy to nechápete.
Nechápete to.
Co mám udělat, abych tu měla trochu respektu?
Co mám udělat?
Mám ti uříznout ucho
a poslat ho tvému otci?
Nebo tě střelit do nohy abys nemohla už nikdy tančit?
To je super nápad!
Ale je čas začít být praktičtí.
Utopie spolupráce
ztroskotala.
Nairobi,
vážím si toho, žes mě nechala odpočinout si od povinností,
ale...
všichni jsme připravení na to, abych se vrátil k velení.
Je to tvoje.
Tohle je úžasná chvíle.
Vstávejte!
Říkal jsem vám,
že vás budu chránit, že?
Ale změnil jsem názor.
Je mnohem praktičtější
vás mučit.
V koncentračních táborech
panuje respekt.
A tady to bude fungovat stejně.
Budete kopat tunel,
dokud vám nebudou krvácet ruce!
V noci
si můžete pobrečet na lůžku,
ale kopat se bude dál!
Směny se budou neustále střídat.
A jestli ne, čeká vás ohromný trest.
Stejně jako vašeho vůdce.
Muže, který bude zabíjet, pokud nás znovu zradí.
Který bude zabíjet, pokud znovu zatouží po svobodě.
Který, pokud se zpotí,
bude zabíjet.
Muž výbušné povahy.
Teď se tě budou bát, Arturo.
I když jsme vždycky věděli, že jsi „bomba“.
Protože jsi vyvrhel, zůstaneš tady o samotě.
Helsinky a všichni ostatní do tunelu!
No tak, jdeme!
Rychle!
Překlad titulků: Petra Miketová