Uite! Markerele Paulei, cu capacele ronțăite, exact cum făceai tu.
Mulțumesc, mamă. Dă-mi unul.
Deci, la prima noastră întâlnire am ajuns cu 25 de minute înainte.
L-am sunat și a spus
- ...că iese chiar atunci. - Pe curând!
Ne-am întâlnit
aici, la Hanoi.
Am mers și nu i-a luat mai mult de cinci minute.
Odată găsești și tu un tip ca lumea,
de ce vrei să știi cât i-a luat?
Ca să știu la ce distanță era de cafenea.
În acel interval de timp, ar fi putut să facă cel mult 500 m.
Aproximativ...
Locul unde se ascunde e în zona asta.
A luat-o pe una din străzile astea.
Sigur l-a filmat o cameră de supraveghere.
Restrâng căutarea. Mai dă-mi unul.
Am nevoie de înregistrările din zonă, ca să-i refac traseul.
- Ești sigură că știi ce faci? - Mamă...
- Îl voi găsi, orice ar fi. - Ai grijă, draga mea.
Avem o situație gravă.
Trei plăgi împușcate în abdomen și au trecut câteva ore.
Unde e?
Va mai dura până-l voi scoate. Nu știu cât. Și fii atent!
Poliția e pe urmele mele.
Pentru ei e sigur?
Da, ei deja știu și și-au acceptat partea.
Tu iei zece milioane.
Vreau o trusă de laparotomie,
un respirator volumetric și echipament chirurgical.
Le poți găsi?
Mă ocup.
MIERCURI ORA 09:36
14 ORE DE LA SCHIMBUL DE FOCURI
Bună ziua! Inspector Murillo.
Vreau înregistrările din 23 octombrie ale camerelor de securitate.
- Poftim! - Mersi.
La revedere!
Mulțumesc.
Ai reușit să afli ceva?
Încep să-i trasez
drumul până la cafenea.
Uite! Asta restrânge zona la acest triunghi.
Dacă a venit la Hanoi pe aici,
deci ascunzătoarea e în zona asta.
Trebuie să plec iar, mamă.
Majoritatea apelurilor au fost din zona asta.
Profesorul a mers pe străzile astea.
Verifică înregistrările din zona asta.
Ia mandat de la judecător.
Sunt centrul.
I-am spus puștiului.
Ce?
Ce ți-am făcut.
Că te-am părăsit la intersecția din Martorell.
M-am întors în intersecție,
pentru că...
Am visat că spălai parbrize la acel semafor.
Am luat mașina...
și am condus...
oră după oră...
pentru că am vrut să-mi repar greșeala.
Nu vorbi.
- Odihnește-te. - Le-am arătat poza ta
tuturor trecătorilor din zonă.
Și acum...
fiul tău...
mi-a zis că mă urăște.
Fiul tău...
te adoră.
Orice-ar spune la mânie.
Știu că nu te urăște.
Așa merit.
- L-am despărțit de maică-sa. - Nu.
Nu, te-ai purtat bine.
Ai un fiu minunat.
Puternic.
Bun.
Iar asta...
Asta, grație ție.
Am făcut ce-am putut, dragă.
A ieșit cam trăsnit, nu-i așa?
Niciodată...
n-am fost mai fericit...
ca-n ziua când te-am cunoscut.
Dacă ar trebui să merg undeva acum...
aș vrea să fie locul acela...
de la festivalul din sat.
Și să dansez cu tine,
împreună
cu luminile.
Cu luminile colorate.
Te iubesc.
Îmi pare rău, iartă-mă.
Iartă-mă.
Îmi pare rău.
Și mie îmi pare rău.
Îmi pare rău.
Mult.
- Ce faci? - Ascultă!
Auzi?
Ei sunt! Cât crezi c-a mai rămas?
Treizeci sau 40 cm.
- Hai! - Haide!
Profesore!
Suntem aici!
Sunt aici!
- Sunt chiar acolo! - Încă o dată!
Profesore!
- O să murdărești peretele cu cerneală. - Mamă.
Unde-s cheile mașinii tale?
Mașina aia n-a fost folosită de mult.
E timpul s-o scoatem la plimbare.
Profesore!
- Denver! - Mónica.
Spune-i lui taică-meu să reziste. Aproape am ajuns!
- Denver, du-te sus. - E aproape gata!
- Ascultă-mă. - Mónica, nu mă întorc!
- Denver! Întoarce-te sus. - Nu mă... Ce?
Du-te sus imediat.
Nu mă duc.
- Denver, oprește-te! - Nu merg sus acum!
Nu!
- Suntem aproape, Mónica. - Știu.
Ascultă. Trebuie să mergi sus acum.
Înțelegi? Uită-te la mine. Dacă nu mergi sus acum,
o să regreți tot restul vieții. Urcă!
Urcă.
Haide!
Sunt aici, tată.
Mai rezistă puțin. O să reușim.
Nu, Rio? Săpăm ca nebunii. Se aud sârbii în cealaltă parte.
Stai liniștit.
Tată...
- Ce? - Ce...
Ce ți-am zis...
Că te urăsc...
N-aș putea să simt asta.
Nu pot să te urăsc, înțelegi?
E-n ordine.
Ai făcut ce trebuia cu mama.
Dar nu pot să te urăsc.
Mónica.
Da?
Îți dau 300 de milioane, dacă-l ții.
Ăsta-i o pacoste.
L-am adus aici...
- Dar acum plec în vacanță. - Sigur că da.
Ai grijă de el.
Domnilor...
Nu m-am prezentat.
Agustín Ramos.
Mi-a făcut plăcere.
Te iubesc.
Și eu te iubesc, tată. Mult de tot.
Nu te las să te duci.
Rio, adu tot explozibilul pe care-l avem, o să arunc în aer tunelul.
Nu.
Dacă detonezi tunelul,
ne îngropi pe toți.
Dar, tată...
Mergi înainte.
- Și ține minte. - Ce?
Fără retrovizoare.
Bine.
- Dar nu știu dacă pot... - Te iubesc.
Și eu te iubesc.
De dorul buzelor tale
Am plâns pentru întâia oară
Am blestemat că te-am cunoscut
Fiindcă nu m-am putut opri să te iubesc
Soție am vrut să mi te fac
Și, fără iubire, mi-am căutat norocul
Am scos un pistol
Și destinul moartea o aduse
Maria, viața și dragostea mea
Am promis
Că mă întorc
Dar nu mă voi întoarce
M-a prins poliția
Maria, viața și dragostea mea
Nu voi înceta să te iubesc
Îmbrățișările pe care le-am pierdut
Nu mă mai vei revedea
Toate magazinele din zonă au spus același lucru.
Murillo a confiscat imagini care sunt cruciale pentru anchetă.
Dovadă clară că e complicea jefuitorilor.
Trebuie să aplicăm protocolul de intervenție. Imediat.
- Ia cei mai buni oameni. - Cu ostaticii ce se întâmplă?
Alison Parker? Dreptul internațional? Siguranța publică?
Dle colonel, au arme de calibru mare,
intrări pline cu explozivi.
Ostaticii au salopete și măști ca jefuitorii, nu-i putem deosebi.
Va fi baie de sânge și știți asta.
Și ce propui?
Să lăsăm infractorii să scape de mână cu inspectoarea Murillo?
Da. Să-i lăsăm să iasă și să-i prindem afară.
Știi ce-a făcut din noi siguranța publică?
Vrei să-ți zic?
O batjocură.
Nu numai în fața Spaniei, ci a întregii lumi.
Jurnalele de știri urmăresc povestea, de parc-ar fi Campionatul Mondial.
Îți place să apari la televizor sub titlul: „Idioții din poliția spaniolă
au lăsat o prizonieră evadată să reintre în Monetăria Regală, pe motocicletă”?
Pe motocicletă!
- Îți place să fii prezentat ca nătărău? - Scuze.
Nu ți-am cerut părerea.
Guvernul a dat ordinul de intervenție.
Nenorociții sunt acolo de 125 de ore
și, dacă ar scăpa cumva, ne-ar acoperi țara de rușine.
- Scuze. - Ce?
Procuratura a emis un mandat de arestare pentru Raquel Murillo.
De acum, e căutată în vederea arestării.
Îl acoperim?
Pur și simplu?
Ar trebui...
să spunem câteva cuvinte.
Tatăl nostru care ești în ceruri,
sfințească-se numele Tău,
facă-se voia Ta, precum în cer așa și pre Pământ.
- Vie împărăția Ta. - Poftim?
Ai sărit o parte.
După „sfințească-se numele Tău”, „vie împărăția Ta”.
Ce naiba mai contează acum?
Dacă e să te rogi, fă-o cum trebuie.
Crezi că Dumnezeu verifică dacă spui bine sau nu?
Pâinea noastră cea de toate zilele dă-ne-o nouă astăzi.
Și ne iartă nouă greșalele noastre...
precum și noi iertăm greșiților noștri.
Și nu ne duce pre noi în ispită,
ci ne izbăvește de cel rău.
Amin.
Sunt momente în viață
când s-ar cuveni să ai o blestemată de telecomandă,
ca să o poți opri.
Chiar și numai pentru cinci minute.
Dar, uneori, lucrurile se petrec cu o obscenitate obraznică.
Nu poți face nimic ca să le îndrepți.
Pe de o parte,
îl îngropaserăm pe Moscova.
Pe de alta,
ne deschideam drumul spre libertate.
DE VÂNZARE TEL: 683513643
MARȚI ORA 15:35
125 DE ORE DE LA LOVITURĂ
- Unde e? - În magazie.
Îmi pare rău.
Îmi pare tare rău.
Vino încoace.
Cea cu telefonul.
Bună!
Poți să-i spui Stockholm, dacă vrei.
Trebuie să mai și râdem, nu?
Du-te, atunci.
Du-te!
Nouă sute optzeci și patru de milioane de euro.
- Oamenii mei sunt pregătiți să intre. - Bine.
Avem noutăți din tunel.
Georadarul arată că sunt la câțiva metri de sistemul de canalizare.
Avem o unitate specială în canalizare.
Intrăm în canalul principal. Obiectivul e la 300 m nord.
Am înțeles. Acționați.
Suárez.
Executăm această operațiune împreună.
Folosește o tactică de învăluire, flancându-i
pentru a-i obliga să intre în groapă. Îi facem sendviș.
Îi împingem din interior înspre afară
și îi prindem la cotitura canalului. Nu se vor putea adăposti.
E o cursă de șoareci fără scăpare.
Acum nu mai trebuie decât să-i găsim pe Murillo
și pe iubițelul ei.
Locotenente.
- Unitate! Fiți gata! - Domnule! Da, domnule!
Pune-i pe toți să care banii.
- Trebuie să ieșim! - Bine.
- Unitățile de atac sunt gata să intre. - Ne ocupăm.
Deja am intrat.
Nenorocitule!
Îți jur că o să mai auzi de mine!
După ce ies, te acționez în judecată
pentru cruzime, tortură și crime împotriva umanității, ticălosule!
Arturito,
mergem la tunel.
Misiunea ta e foarte importantă. Da?
Era falsă.
Ridică-te.
Încet.
Întoarce-te!
Acum, vii la secție.
Nu-ți clinti niciun mușchi. De data asta, te împușc.
Știi de ce?
Am făcut o plimbare la țară.
Am avut timp de gândire și regret că n-am tras
în cel mai mare nemernic pe care l-am cunoscut.
- Raquel. - Nu te omor acum,
pentru că vreau să te văd 30 de ani la închisoare. Și, acolo,
poți să întrebi pe cine vrei tu cum e îmbrăcat.
Nu mișca.
Nu mișca!
Rămâi pe loc!
MOSCOVA. AGUSTÍN RAMOS DOS HERMANAS 1 MAI 1964
Era născut de Ziua Muncii.
La fiecare aniversare, de când lucra în mină, spunea
că toate pregătirile fuseseră făcute pentru petrecerea lui. Un pichet bun.
Și gloanțe de cauciuc, în loc de cadouri.
Anul ăsta, au fost reale.
Cred că, dacă te naști de partea greșită, mori de partea greșită.
Cum te cheamă?
- Nu, Mónica. - Trebuie să-ți știu numele.
Fiindcă plec de-aici cu tine.
Pe ușa din spate sau cu o mitralieră în mână.
Vreau să fiu cu tine.
Dacă trebuie să învăț să trag cu arma, învăț.
Plus că...
copilul ăsta...
Copilul va avea nevoie de tată.
Zi-mi cum te cheamă!
Suntem unitatea subterană. Intrăm în canalizare.
- Ce se aude? - Rămâneți pe loc!
E metroul, linia 6. E chiar deasupra noastră.
Acționăm.
Hai, oameni buni, nu lânceziți!
S-avem grijă ca magia să dureze până la capăt!
În interior, vom avea semnal radio și video prin satelit,
pentru a evita dispozitivele de bruiaj.
Geniștii vor face o breșă în ușa de marfă.
300 de grame de exploziv termit.
Știți ce înseamnă asta.
Așa că Lobo, Ruiz,
trageți foc de acoperire la nevoie.
Restul intrăm în șir indian, nu rămâne nimeni în urmă.
Haideți!
Domnilor, va fi zarvă mare înăuntru,
așa că trebuie să fim uniți. La unison!
- Ați înțeles? - Da, domnule!
Singura instrucțiune
e să nu deschideți focul dacă poartă măști.
Desigur, ripostăm cu foc în oricine trage în noi.
Singura instrucțiune e că nu există un ordin
ca vreunul dintre nenorociți să iasă viu. E limpede?
- E limpede? - Da, domnule!
- Suntem gata, hai după ei! - Duceți-vă!
Rio.
- Rio, ești acolo? - Da.
- Am criptat frecvența. - Cât durează decodificarea?
Cel puțin două ore.
Perfect. Pune încărcăturile explozive.
- Dă-i interfonul lui Berlin. - Imediat.
Vino, te rog.
- Ce e? - Nu mi-e bine.
Ce ai?
Mă doare în piept.
Poate fi atac de panică. Vrei un anxiolitic?
Mi-ar fi fost mult mai ușor dacă nu s-ar fi întâmplat asta.
A fost singura...
Singura fisură într-un plan perfect. Un plan care era
perfect și nu mai e. Știi de ce?
Chiar dacă totul iese bine...
Chiar dacă reușim, voi fi...
Voi fi terminat.
Fiindcă nu te voi mai revedea.
Crezi că am planificat să mă îndrăgostesc de responsabila de caz?
Nu vreau să te mai aud.
Nu vrei să mă auzi?
De ce nu vrei să mă auzi?
Fiindcă sunt rău?
Ai învățat să împarți oamenii în buni sau răi.
Dar ce facem noi altora ți se pare în regulă.
În anul 2011, Banca Centrală Europeană
a făcut o sută șaptezeci și unu
de miliarde de euro din nimic.
Exact ce facem și noi.
Dar la scară mai mare.
O sută optzeci și cinci de miliarde, în 2012.
O sută patruzeci și cinci de miliarde de euro în 2013.
Știi unde au mers toți acei bani?
La bănci.
Din monetărie, direct
către bogătași.
A spus cineva
că Banca Centrală Europeană e hoață?
„Injecție de lichidități”, i-au spus.
Și i-au scos de nicăieri. De nicăieri.
Ce e asta?
Nu e nimic, Raquel. E hârtie.
E hârtie, o vezi?
E hârtie.
Fac o injecție de lichidități...
însă nu pentru bancheri. O fac aici,
în economia reală. Cu grupul ăsta de...
De nenorociți ce suntem, Raquel.
Ca să scăpăm de toate astea.
Tu nu vrei să scapi?
Te sună Ángel.
Sună. Înseamnă că s-a trezit?
Dacă e treaz, o să...
Va vorbi și vor apărea aici în cinci minute.
Bine, o să răspund.
Și o să vorbești. Dar fără prostii, te rog!
O să răspunzi și o să verifici
dacă e treaz, bine?
Te rog.
Nu! Nu răspunde.
Nu răspunde.
Telefonul e urmărit.
Ai altul?
- Cine e? - Raquel.
Raquel Murillo.
Ángel s-a trezit.
N-a vrut să sune pe nimeni până nu vorbește cu tine.
Ți-l dau.
Raquel...
Cum te simți?
Liniștește-te, hai.
Liniștește-te.
Hai, Raquel.
- Cum te simți? - Eu?
Atât de drogat, că nu-mi simt nici curul.
Ascultă...
Am văzut la televizor că...
Că ți-au luat cazul.
Da.
Nu spune nimănui că m-am trezit, da?
Vreau să vii să mă vezi întâi.
Bine.
Avem un apel către mobilul lui Raquel Murillo.
Nu a avut loc nicio comunicare.
Localizează imediat sursa. Vreau telefonul și antena.
Acum.
Lasă-mă să plec să vorbesc cu Ángel.
Dacă nu mă duc în 15 minute, va vorbi cu poliția.
Le va spune unde ești. Pot să-l împiedic să facă asta.
E singura ta șansă.
Altfel, se alege praful de planul tău perfect.
- Să mă gândesc! - Nu ai la ce să te gândești.
Sergio.
Sunt cu tine.
Acum un minut, urlai și mușcai ca un animal.
Pot să mă încred în tine?
Vino!
Apropie-te!
Subtitrarea: Andrei Albu