A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
VÁLSÁG!
ÁRULÓK
A bankot megtámadták!
Megtámadták a bankot!
Épületet lezárni!
Ismétlem! Épületet lezárni!
Vörös riadó! Ajtókat bezárni! Ismétlem,
ajtókat bezárni!
Golyóálló mellényeket felvenni! Mindenki!
És a jegybankot lezárják.
Még ha le is zárják,
óriási az épület, Professzor.
Túl sok ablak, kevés ember.
Nem tudjuk megvédeni.
Igazad van, Helsinki.
Nagyon is igazad van, de...
az épületnek...
megvannak a titkai.
Nekünk csak erre a részre kell koncentrálnunk.
A betonfalakat 180 cm vastag
acéllemezek fedik.
Kívülről nézve...
igazi széf.
Bentről pedig bevehetetlen erőd.
A vörös riadó után senki, de senki
nem mehet se ki, se be egy óráig.
Ennyi időnk van megszerezni a kulcsot
a második lépéshez.
Miféle kulcsot?
A jegybank kormányzóját.
Az irodájában lesz
öt testőrével,
akik nem lesznek mókás kedvükben.
Ez a "boszorkányvonat".
Mindenki tudja, hogy valami zajlik,
és hogy elkapja őket egy seprű,
de nem világos, hogy honnan.
Kormányzó úr, Lorenzo hadnagy vagyok.
Jöjjön velünk!
Egy páncélautóval elszállítjuk.
Köszönöm, Amanda.
Egyelőre nem hagyom el az irodát.
Uram.
Ez Salas Núñez tábornok parancsa!
- A vezérkari főnök. - Megkaptam a parancsot,
de nem teljesítem.
Addig nem megyek el, amíg egyetlen alkalmazott is itt van.
Ha meg akarnak védeni,
üljenek le, és várjanak.
Kávét?
Amanda, kérem.
Jöjjenek be!
Azon tűnődtem, vajon mire gondol Nairobi,
mert nekem csak az járt a fejemben,
hogy előveszem a fegyveremet, és lőni kezdek.
Pihenjenek!
Üljenek le!
Érdeklődhetek, melyik ezredhez tartoznak?
Ejtőernyős utászok vagyunk
a BRIPAC-tól.
VI. szakasz.
Aknamentesítés Maliban, Libanonban,
Afganisztánban.
Öt testőr volt.
Két-két fegyverrel
négyet tudtunk volna leszedni.
Még mindig maradt volna egy.
Veszélyes szakma.
Egyébként
hogyan hatástalanítanak egy taposóaknát?
Attól függ.
Minden típusnak
más a mechanizmusa.
Van a Zöld Papagáj, a Lepke, a PMF1...
Ami hatástalanítaná az egyiket,
az aktiválná a másikat.
Van olyan, ami mozgást érzékel,
mások...
nyitásra robbannak. Sőt olyan is van,
amelyik közelségre érzékeny.
Használhatom a mosdót?
Persze. Használja az enyémet!
Bocsánat.
Amanda, kérem.
Erre tessék!
Az oroszok a legrosszabbak.
A Professzor mindenre felkészített.
De legyünk őszinték!
Az elmélet más...
mint a gyakorlat.
Gyerünk!
Mozgás!
Itt biztonságban lesznek.
Írók és költők között semmi ok az aggodalomra.
Nyugalom.
Kezeket fel!
Így ni, mint rabláskor!
Gyerünk!
Helyes.
Hölgyeim és uraim,
a nevem Palermo.
Két hírem van.
Egy jó és egy rossz.
A rossz hír, hogy a jegybankot megtámadták.
A jó hír...
hogy mi vagyunk a támadók.
Nyugalom!
Mindenki!
VP13.
VP13?
Elektronikus gyutaccsal felszerelt,
és rezgésérzékelővel.
Aki hozzáér...
annak lőttek.
Afganisztán tele volt velük.
Látom, jól kiképezték.
Uram, ne mozduljon!
Jól van, hadnagy?
Hadnagy!
Bú!
Kormányzó úr...
Most jöjjön velünk!
Álljon fel!
Jöjjön velem!
Mit csinál?
Ne mozduljanak!
Fegyvert le!
Ne mozduljanak!
Hát...
Úgy tűnik, mind megszívtuk.
Legyen döntetlen?
Szerinted patthelyzetben vagyunk?
Te nem lövöd le a kormányzót,
én viszont végzek a szajhával.
Megteszem.
Gandía!
Engedje el a lányt!
Nyugalom, Amanda!
Minden rendben.
- Engedje el a lányt! - Nem.
Nem akarok sérülést. Ez parancs!
Gandía, engedje el a lányt!
Velük megyek.
Ne tegyenek semmit!
Úgy.
Nem tudom, mit akarnak, de innen nem jutnak ki.
Akkor maradunk.
Tűz!
Basszus!
Mi a picsa!
A francba!
Mi a fasz történt?
Basszus! Oké...
Mit csinálsz?
Lemennek. Föl kell mennünk.
- Lemegyünk. - Miért?
Ha maradunk, szétlőnek. Ki kell jutnunk.
Berontunk Tokió módra.
Káosz lesz.
Önök a szeretett túszcsaládunk tagjai.
Néhány nap teljes izolációt élvezhetnek.
Kérem, vegyék fel a maszkokat.
Vegyék fel a rohadt maszkokat!
És hogy eszükbe se jusson hősködni,
adják le mobiljaikat Denver barátomnak.
A következő lesz.
A szülők tegyék fel a kezüket!
Jó.
Pirossal jelöljük a telefonjukat,
és napi egy hívást engedélyezünk.
Mit csinálsz, te idióta?
Az én döntésem. Én vagyok a túszkoordinátor.
Tanfolyamot végeztél?
Talán az Év Apucija vagy?
Adják le a mobilokat!
És ez a fehér eper?
Mekkora egy sznob vagy, Tokió!
Édes kisfiú.
Mi az igazi neve?
Az apját kérdezd!
Cincinnati.
Ugyan már!
Életem szerelme, aki itt ül mellettem,
a Cynthia nevet választotta, amikor úgy tudtuk, kislány lesz.
Csakhogy...
Benézték az ultrahangot.
- Hogyan? - Csak egyet csináltunk.
Emlékszel, hol volt?
- Igen. - Szulavaóban.
- Szulavéziben. - Szulavéziben.
- Szulavézi. - Igen, ott.
Úgy nézett ki, mint egy szerelőműhely.
Hihetetlen!
Nem mentünk vissza.
A háborúban egy garázsban vettek ki belőlem egy golyót.
- Ezt nem mesélted, mackó. - Pedig komoly.
- Hol? - A seggemből. Mutassam?
Ne!
Mutasd meg, drágám, az új állatkádat!
- Ne! - Mutasd meg az állatkádat!
- Mi? - Rokonok.
Ezt skubizzátok! Új...
Ne!
Ne nézzetek oda!
Mit csinálsz?
- Beszélni is tud. - Hé, nagyfiú!
Megszelídítsem a medvédet?
Jó állatidomár vagyok.
- Fiút vagy lányt akartatok? - Mindegy volt!
Nem érdekelt. Akár fiú, akár lány, mi szeretjük!
Fiú.
Tessék?
Fiú?
Fiú.
Fiam van!
Fiú!
Mit mondjak, boldog voltam.
Fiú!
Végigkürtölte a várost: "Fiú!"
Tehát így lett Cynthiából...
Cinthy...
Cincy-nati, Cincinnati.
Őrült vagy.
Tiszta logika.
Városnevet kapott.
Mint az egész család.
Ez a család.
Cincinnati.
Igaz?
Szerelmem, kisfiam.
- Cincinnatira! - Cincinnatira!
- Egészségetekre! - Csirió!
Mindenkire!
Gyerünk!
Srácok!
Szeretném megköszönni, amit tesztek.
Rióért és értem.
- Köszönöm. - Rióra!
Csirió!
Rióra! Csirió!
Rióért és Tokióért tesszük, de...
magunkért is.
Most azt hiszik, nyernek.
Vadásznak ránk, előcsalnak a rejtekhelyeinkről.
Kínoznak, megtagadják a jogainkat, bármit.
Mintha patkányok lennénk,
újra és újra lecsapnak.
Egyikünkre a másik után.
Egyetlen megoldás van.
Szembenézni velük.
Ide hallgassatok!
Világunkban...
mindent egy egyszerű mérleggel mérnek:
mit nyerünk,
és mit veszítünk. És e pillanatban
azt hiszik, semmit sem veszíthetnek.
És amikor ezt gondolja valaki,
akkor felfuvalkodik.
Nos...
mi majd...
megmutatjuk nekik...
mennyit...
veszíthetnek.
Hol a kormányzó?
Hol van?
Palermo!
Baj van.
Tokió!
Nyugi!
- Tokió! - Nyugi!
Háromra lősz, és leguggolsz!
Egy...
Kettő...
Le a fegyverekkel, patkányok!
Hölgyeim és uraim, bemutatkozom.
Palermo vagyok, a rablófőnök.
Célozzanak a mellemre, én vagyok az értékes célpont.
A lányra célozz!
A lányra!
Oké...
A lövöldözés előtti másodpercekben
beszéljünk egy kicsit az emberi anatómiáról!
Az embernek két szeme van,
és a kaméleonnal ellentétben
az arc síkjában helyezkedik el, és rögzített.
Ez önöknek nagy hátrányt jelent egy tűzpárbajban.
Ha lőnek, a lányok meghalnak.
Magához beszélek, Gandía.
Tudom, hogy minden vasárnap lőni jár,
imádja a fegyverkatalógusokat.
Egész életében erre a lehetőségre várt,
hogy végre hős lehessen.
Hadd adjak egy tanácsot:
gondoljon Marisára,
a fia, Juanito angyali arcára,
és lassan tegye le a rohadt pisztolyt!
Oké.
A Professzor most ébredt rá,
hogy ez a meló más lesz, mint a pénzverdei.
Ezt a tervet nem ő találta ki,
és nem volt ideje sajátjává tenni.
Ha lett volna egy visszatekerő gomb, megnyomta volna.
De nem volt.
Tokió! Jól vagy?
Mondj valamit!
Jól vagy?
Nézd meg Palermót!
Golyóinkat a mellényükre lőttük a Professzor utasítása szerint.
- Segíts Palermónak! - De elkéstünk.
Ébredj fel! Hol a kormányzó?
Ki kell vinnünk innen! Hordágyat!
A francba! Minden szétesett.
Üvegszilánkok vannak a szemében!
A francba!
Segíts!
Mozgás!
A falhoz!
Gyerünk! Félre!
Siessetek! Tempó!
Mozgás!
- Máris ott vagyunk! - Vigyázz!
Minden oké.
Fájdalomcsillapítót!
Nyugi, lassan leveszem.
Lassan... ez az...
Nagyon jó.
Nyisd ki a szemed! Lassan!
Gyerünk!
Nagyon jó.
Nem tudom nyitva tartani.
Látsz?
Szart se látok. Mi van?
Basszus!
Oké.
Látod a fényt?
Mint a Maracanán!
Mond ez neked valamit? Szemorvos lettél?
Szemorvosra van szüksége.
Hívjuk a Professzort!
Látom a szilánkokat!
Stockholm, a négyes elsősegélydobozt!
- A sebészit. - Oké.
Siess!
- Mit csinálsz, Tokió? - Kiveszem őket!
- Hogyan? - Csipesszel!
Ne csináld, Tokió!
Engedjünk ki három túszt
- egy szemorvosért! - Denver!
- Kuss, és kifelé! - Oké.
Figyelj, Palermo!
Biztosabb a kezem, mint egy svájci óraművesé.
Kiveszem a szilánkokat.
Tudod, miért operálnak szemet lézerrel?
- Tudom. - Apróság.
Precizitás. Iszonyú precíznek kell lenni.
Ezt nézd, Denver!
Tokió ugyanazt a csipeszt használja,
amivel a szőrt szedegeti ki odalenn.
Ugyan már!
Nevetséges!
Ismételd meg!
Hogy is mondtam?
Biztos selymes a barackod.
Mondd utánam: "Sosem említem többé
a kollégák punciját."
Sosem említem többé a kollégák punciját.
Nem hallottam.
- Nem beszélek a puncidról, kurva! - Így már jó.
Állunk rendelkezésedre.
Oké. A szemem ráér.
- Denver, ide jobbra! - Mit csináljak?
Add a karodat! Te leszel a képviselőm.
- A vakvezető kutyád? - Csendet!
- Tokió! - Mi az?
Tizennégy tonna acél van alattunk. Nairobi Bogotával van?
Igen.
Gyerünk!
Mit csináltok?
Megkötöztök, mint egy kutyát?
Nem, drágám.
Családban vagy. Ha netán pipilned kell.
Ki foglak nyírni.
Elnézést, kormányzó úr!
Ezt megőrzöm magának.
Kis figyelmet kérek!
Négyszázhatvan kiló robbanóanyagot helyeztünk el
minden ajtón és ablakon,
bejáraton és kijáraton, így hát ha valakinek futni támadna kedve...
Bumm!
Az darabokban végzi.
Nem éri meg.
Együtt leszünk néhány napot, úgy bizony,
de ezalatt
mi
megvédjük önöket.
És önök megvédenek minket.
Csodás!
És most levehetik a maszkokat.
Most!
Milyen érzés?
Hogy vannak?
Most, hogy látjuk egymást,
hadd mutassam be Bogotá urat,
aki négy önkéntest fog kiválasztani.
Bogotá vagyok, és én végzem a meló nehéz részét.
Több mint 65 fokon fogunk dolgozni.
Olyan lesz, mint egy krematóriumban.
Tizenkét, 14, 16 vagy 24 órás műszakokban dolgozunk.
Ahány órát bírnak.
Ki jelentkezik?
A nevét!
Agustín.
- Montero. - Mit csinál itt?
Én...
pénzt váltottam.
Lépjen előre!
Gratulálok! Maga az első önkéntes.
Következő!
Miguel Fernández Talanilla Murciából.
- Oké. - Mit csinálsz itt, Miguel?
Üzem- és rendszerkezelő gyakornok vagyok.
IT-osztály.
- Alkalmatlan. - Következő!
Név! Mit csinál itt?
Alfonso.
Behívattak a köztartozási osztályra.
Lépjen előre! Gratulálok! A második önkéntesünk! Következő!
A nevét és mit csinál itt?
Amanda. A kormányzó titkárnője vagyok.
Alkalmatlan. Gyerünk, következő!
Neve!
Matías Caño.
Alkalmas! Lépjen előre!
- Nem, asszonyom. - Ne asszonyozzon!
Lépjen előre! Maga a következő önkéntes!
Nem vagyok önkéntes.
Látja ezt az ujjat?
Ez az ujj az önkéntesekre mutat,
és magára mutat újra és újra.
Kérem, lépjen előre, mert önkéntes.
Nem vagyok önkéntes, hölgyem.
Hogy is hívnak?
Matías Caño.
Mi?
Matías Caño.
Rendben, Matías Caño.
Te most velem jössz.
Gyerünk! Nyomás!
Mozgás!
A lifthez!
Állj!
Befelé!
Mi volt ez?
Te barom!
Mi az, hogy "nem vagyok önkéntes"?
Hogy hihetőbb legyen!
"Hihetőbb"? Anthony Hopkins lettél hirtelen?
Túszt alakítottam, nem?
Viccelsz? A "Velem jössz, vagy tökön rúglak" producereitől
a sztárkovács hamarosan a szervizekben!
Szerintem jó voltam. Simán ment.
Simára pofozlak.
Hat év!
Hat éve dolgozom vele,
és hatszor akartam már a falhoz verni!
Drágáim,
a következő percekben
óvjátok a golyóitokat!
Sergio!
Megjött a hírszerzés!
Hallgasd le őket!
Tamayo ezredes!
Felügyelő!
- Robbanás ideje? - 12,04.
Lövéseket hallottam, robbanószert helyeztek el mindenütt.
- Hogyan robbantottak? - Nem tudjuk.
Plasztik. RDX. Tökéletes munka.
Blöffölnek.
Nem úgy tűnik, ezredes úr.
Robbanószert helyeztek el a homlokzatra, a tetőre...
Ismerem őket. Nem robbantják fel a bankot.
Ezek képesek bármire, uram.
Semmi sem lesz, Angel. Ezek senkik.
- Ezredes úr! - Kérem!
Alfonso.
Hogy érzed magad?
Nagy szarban vagyok, Luis.
Nem megy.
Sajnálom. Vedd át az irányítást!
Ne aggódj!
Pihenj egy kicsit!
Luis!
Hívd fel!
Ő vallatja Aníbal Cortést.
Hívd ide!
Uraim,
ismerünk mindenkit.
Tamayo ezredes vagyok a Hírszerzéstől, és én irányítok.
Hozzák ide a szukák királynőjét,
Alicia Sierrát.
Hívják fel!
Munkára!
Sierra felügyelőt akarom!
Ő az.
Sierra felügyelő, Tamayo ezredes a telefonon.
Beszélj!
Alicia, itt Tamayo.
Megtudtál tőle valamit?
Nem tud semmi használhatót.
Küldjük haza egy levesre a mamájához!
Megviselte a sok drog és csevegés.
Pakold fel egy gépre, és gyertek Madridba!
Dolgod lesz itt.
Hadd vegyek részt, Luis!
Mondd, hogy ki kell hajtanom a juhászt nyájastul a rohadt bankból.
Pontosan.
Kurva jó!
Úgy örülök, mindjárt elmegy a vizem!
Zavarban vagyok...
ennyi szépség láttán.
De sajnos ronda hírem van.
Anya betegségével diagnosztizáltak.
Mennyi van hátra?
Három év.
Legalább. Tudod, milyen vészmadarak a doktorok.
Lesz ebből még hat év is.
Vagy hét.
Ahány élete van a kóbor macskáknak.
Andrés.
Mindent félreteszünk, és kezelést keresünk külföldön.
Először is nem kezelhető.
Másodszor pedig jobban élvezem a lopást.
Utolsó napjaidat börtönben akarod tölteni?
Egy festőnek, akinek három éve van hátra...
mondanád, hogy ne fessen?
Andrés, kérlek!
Figyelj!
Mondanád Michelangelónak, hogy hagyja abba a Dávidot?
Természetesen nem.
Azt mondanád: "Forza, Michelangelo!
Kövesd tovább a szenvedélyed!"
Egy festőnek vagy költőnek? Ugyanazt mondanád.
"Uraim!
Keressék a szépséget!"
És ez a munka...
a szépség apológiája.
A mi mesterművünk!
Tizenhat perc...
15 másodperc.
Tizenhat perc...
15 másodperc.
Ennyi az egész.
Amint hozzáérünk ahhoz az ajtóhoz,
a termet elárasztja a víz.
Tizenhat perc, 15 másodperc,
amíg a víz eléri ezt a szintet.
Ennyi időnk van
lyukat fúrni és behegeszteni a csövet,
különben annyi.
Börtönbe megyünk...
a nagy semmiért.
Mert betörtünk egy ajtót.
De...
Ez...
nem eshet meg velünk.
Nem történhet meg, mert... Bogotá.
Mik vagyunk?
A rohadt ászok.
Mik vagyunk?
A rohadt ászok!
Nem, nem így.
Így nem olvasztunk meg egy 14 tonnás ajtót!
Mik vagyunk?
A rohadt ászok!
Mik vagyunk?
A rohadt ászok!
Mik vagyunk?
A rohadt ászok!
Ez az! Lángszórókat!
Ez nem egy ajtó.
Ez vaj.
És ti...
elolvasztjátok.
Égett vaj! Mindenki a helyére!
Ugyan már, Sergio!
Ne légy gonosz. Képzeld el!
Tudom, hogy képes vagy rá.
Képzeljük el együtt!
Egy 14 tonnás acélajtó.
És ott vannak...
a világ legjobb öntőmunkásai.
Kész?
Tiktak!
Most!
Amint hozzáérünk az ajtóhoz, ömleni kezd a víz.
Hétezer-ötszáz liter percenként.
Tiktak!
Gyerünk! Gyorsabban!
Ne állj le!
Amikor megtelik,
elsodorna,
ha kinyitnánk az ajtót.
De nem nyitjuk ki az ajtót.
Pontosan.
Mi átfúrjuk.
A faltörőt!
Gyerünk!
Most!
Cső!
Vezesd!
Mert a 16 perc alatt,
amíg megtelik a terem,
Jacques-Yves...
Cousteau-t játszunk.
Egy, kettő, három!
Nyomd!
Kész!
Az ajtó kinyitása nélkül bemegy egy hegesztő.
Tessék!
Kész!
Kezedben a sorsunk!
Először az oxigént!
- Van idő! - Mit csinálsz?
- Van időm! - Francokat!
Az oxigént, Bogotá!
Miért akar valaki mindig hős lenni?
Valaki mindig hős akar lenni!
És ott, a víz emelkedésével
kezdetét veszi az új évezred igazi fantáziája.
Mindkét oldalán behegesztünk
egy dekompressziós kamrát.
A víz egyre emelkedik.
Hát nem jobb, mint egy Bond-film?
Még Bond sem tudna ilyen gyorsan hegeszteni!
Pontosan!
Ezért lesz ott a világ legjobb hegesztője!
Ha a vízszint a hegesztés fölé ér, vagy ha az nem tökéletes...
a víz olyan erővel törne be,
hogy négy-öt napba telne kihúzni onnan őt.
Oké, meghalna.
Meghalna!
De nincs rablás kockázat nélkül.
Gyerünk!
Nincs idő!
De most ne erre gondoljunk, testvér!
Gyerünk! Még egy perc!
Csak még egy percet!
Ki tudná ezt elképzelni?
Ki?
Bemegyek!
Dekompressziós ajtó.
Mint egy batiszkáf.
És akkor,
drága testvérem, jönnek a buborékok.
Imádtad az óceánról szóló filmeket.
Most jön a legszebb pillanat,
amikor kiegyensúlyozzuk a lebegést.
Bogotá!
Élsz!
Megfordulunk...
és látjuk, hogy a buborékok...
csillognak...
az aranyrudak fényében,
és a plafonba ütköznek.
Azt hinné az ember, ez az Űrállomás.
De nem.
Ez a jegybank széfje.
Ott... lebegve...
Olyan lesz, mint egy elsüllyedt gályán az óceán fenekén.
Kilencven tonna tiszta arany.
Mit gondolsz?
Ennél szebbet sosem hallottam.
Ugye mondtam!
Compay!
Guajira guantanamera
Guantanamera
Guajira guantanamera
Ne hagyj a sötétben
Árulóként elpusztulni
Ne hagyj a sötétben
Árulóként elpusztulni
Jó vagyok, és mivel jó vagyok
A napot nézve akarok meghalni
A napot nézve, öcsi!
Egy parton akarok meghalni!
Hogy a bíró azt mondja a hullám fölött: "Piszok mázlista!"
Guajira guantanamera
Táncoljunk!
Guantanamera
Guajira guantanamera
Táncolj velem!
Kedveseim!
Nézzétek, mit hoztam!
Jó kis fülbevaló, látjátok?
Arany! Édes arany!
Ez az!
A feliratot fordította: Hules Endre