‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫הם חושבים שאנחנו אקדמאים,‬ ‫לא שודדים. למה הפסימיות?‬
‫כמה זמן אתה מכיר את טטיאנה? כמה זמן?‬
‫מה זה משנה? לא מתזמנים אהבה!‬
‫צריך לחיות אהבה.‬
‫אי אפשר לסכן את התוכנית בגלל אישה.‬
‫זה הכלל הראשון. אנדרס, הכלל הראשון:‬
‫אסור לערב עבודה עם יחסים רומנטיים. אף פעם.‬
‫אף פעם.‬
‫זה לא מסובך.‬
‫אתה חמוד.‬
‫קצה פרום אחד עלול לעלות בחיי כולנו.‬
‫שם בפנים, חיינו יהיו בסכנה.‬ ‫אתה צריך להבין זאת.‬
‫מוות הוא אפשרות.‬
‫לא, רק אם טועים!‬ ‫-לא.‬
‫לא. זה הקטע המצחיק.‬
‫אתה עומד להיכנס לכאוס מוחלט‬ ‫ואתה מתעקש לשלוט במצב.‬
‫כאוס לא קיים בתוכנית מושלמת.‬
‫בשם אלוהים, ברור שכאוס קיים.‬
‫כאוס תמיד מפריע בחיים.‬
‫אתה לא צריך לשגות כדי להיהרג.‬
‫כמה זמן יש לי לחיות?‬
‫שלוש שנים. איזו שגיאה עשיתי?‬
‫איזו שגיאה עשיתי?‬
‫שום שגיאה.‬
‫זה קורה.‬
‫ואינך יכול למנוע את זה.‬ ‫אילו טעויות אבא עשה?‬
‫הוא בטח שגה אם הוא מת.‬ ‫-לא. זה פשוט יותר.‬
‫סיור משטרתי שהתקרב מדי.‬
‫או שמישהו ראה אותו נכנס,‬ ‫או שהאקדח שלו נתקע.‬
‫אחי, אתה פיקח.‬
‫תאונה.‬
‫מסתורין החיים.‬
‫לכן לא הגיוני לחיות כפי שאתה חי.‬
‫איך אני חי, אנדרס?‬ ‫-בלי טטיאנה.‬
‫אני מתכוון...‬
‫בלי כיף.‬
‫בסופו של דבר, זה מה שחשוב.‬
‫אנחנו פה.‬
‫אתה צריך לדעת את זה לפני שאני...‬
‫תודה רבה.‬
‫דבר אחד. מאיפה אתה?‬
‫מסאו פאולו.‬
‫ברזיל. ארץ נהדרת.‬
‫אבא אהב את ברזיל.‬
‫את ההנאה מהאדמה.‬
‫המסיבות, הקסם,‬
‫הכדורגל.‬
‫אני לא אוהב כדורגל או מסיבות.‬
‫אבל אתה בטח יודע איך ברזיל משחקת כדורגל.‬
‫יפהפה.‬
‫בדיוק. הם משחקים יפהפה.‬
‫הם משחקים בשמחה, ללא פחד.‬
‫הם לא חוששים ממה שעלול להשתבש.‬
‫הם נהנים.‬
‫רוקדים.‬
‫רוקדים בזמן שהם משחקים.‬
‫לכן הם דוגמה טובה, אחי.‬
‫הם הכי טובים.‬
‫בגביע העולם אני תמיד מתפלל שקבוצתנו תזכה.‬
‫תודה, ג'ואוו.‬
‫יום טוב לך.‬
‫שמעת מה אמר.‬
‫הם נהנים מזה.‬
‫תחגוג, אחי.‬
‫בכל רגע.‬
‫כי יום אחד,‬
‫משהו ישתבש.‬
‫תשלם בחייך,‬
‫או גרוע מכך.‬
‫וביום הזה לא תוכל לחשוב‬
‫שאתה אשם במשהו שלא יכולת לשלוט בו. מבין?‬
‫אלה החיים.‬
‫תיהנה,‬
‫עד שהמסיבה תיגמר.‬
‫טמאיו, אני זקוק ליחידת החירום הצבאית.‬
‫הפלוגה מסביליה לא מספיקה?‬
‫לא, אני ביער של 1,7 קמ"ר‬ ‫ויש 183 בתים שצריך לערוך בהם חיפוש.‬
‫חוות, בקתות, בארות,‬ ‫בהיקף שגדל ב-20 ק"מ כל שעה.‬
‫שלחו ממדריד מיד.‬ ‫-אדבר עם משרד הביטחון. יגיעו.‬
‫בסדר.‬
‫סוארז, בוא נלך לחוות.‬ ‫-אני מטפל בזה.‬
‫קדימה.‬
‫מרסייה בדרך לכאן.‬
‫בסדר. קיבלתי.‬ ‫-מה שלומך?‬
‫מפוחדת מאוד.‬
‫וכועסת מאוד.‬
‫ומוקפת בחריוני תרנגולות.‬
‫אני מצטער, ראקל.‬
‫אני מאוד מצטער. באמת.‬
‫שמעי, אני...‬
‫אני לא צעיר ואת אהבתי הראשונה.‬
‫אני לא יודע איך לעשות את זה, מה לומר...‬
‫אני רק יודע שאני צריך אותך בחיי.‬
‫נאחזתי בכל מה שלימדת אותי.‬
‫כמו לבשל יחד,‬
‫על הסירה המטונפת שלנו.‬
‫לשחות בים בבגדים.‬
‫ואן מוריסון הזה ממש טוב.‬
‫אני אוהב אותו.‬
‫ראקל, הכול טוב יותר כשאת איתי.‬
‫כי אני מאוהב.‬
‫יכולת לומר לי קודם שאתה מאוהב.‬
‫אני אומר עכשיו‬ ‫כי לא ידעתי איך לומר בפנייך.‬
‫סלחי לי,‬
‫שבוויכוח האחרון בינינו,‬
‫מי שדיבר באמת היה‬
‫הבחור הבעייתי שעוד לא למד‬ ‫איך ליהנות מהחיים, הפרופסור.‬
‫אבל סרחיו, אני...‬
‫ראקל, אני רוצה לבלות את חיי איתך.‬
‫אני מרגישה מטופשת.‬
‫בוכה.‬
‫כשתרנגולת צופה בי.‬
‫תרנגולות מביאות מזל.‬
‫מעניין איפה.‬
‫בטוח לא בלוח השנה הסיני.‬
‫אחרי מה שאמרת לי, אני חושבת‬ ‫שאצליח לשרוד שלוש שעות.‬
‫נדבר בעוד רבע שעה. תדר 144.‬
‫מובן. רות סוף.‬
‫הבאתי את בקבוק השמפניה הזה לי ולריו.‬
‫כשרקדתי הבנתי שיש שני סוגי אנשים.‬
‫אלה שנפרדים ממך ורוצים שיהיה לך רק טוב.‬
‫אומרים, "שמרי על עצמך, תהיי מאושרת".‬
‫ריו כזה.‬
‫ויש את הסוג השני, אנחנו קצת חלאות.‬
‫מצטערת. אם תרצה אחכה בחוץ.‬
‫לא. בשלב הזה כבר מאוחר לביישנות.‬
‫ריו, רציתי לומר,‬
‫עשית מה שהיינו אמורים לעשות מזמן.‬
‫היי. לא מזמן.‬
‫היה לנו כיף יחד.‬
‫ואת משוגעת לגמרי,‬ ‫אבל עוד לא הורדת לי ראסיה.‬
‫כן, היה לנו כיף.‬
‫זמנים טובים.‬
‫אבל זה לא הספיק.‬
‫הגל סחף אותנו.‬
‫איזה גל, טוקיו?‬
‫על איזה גל את מדברת?‬
‫השוד.‬
‫הלחץ.‬
‫להיות מיליונרים.‬
‫שלום, דנוור.‬
‫לא שמעתי כלום.‬
‫להתראות.‬ ‫-לאן אתה הולך, דנוור?‬
‫אל תלך, אל תלך.‬ ‫-מה?‬
‫ריו, אתה יודע שכמעט שכבתי עם דנוור?‬
‫טוקיו, מה את עושה, לכל הרוחות?‬
‫בטולדו, במסיבה.‬ ‫-על מה את מדברת?‬
‫היית שיכור.‬
‫ברור. הוא היה שיכור.‬
‫את היית שיכורה. אני הייתי שיכור.‬
‫לא. מוסקבה נכנס לחדר והרס את הרגע.‬
‫מה שאני אומרת‬
‫זה שמה שהיה בינינו היה סתם.‬
‫הכול...‬
‫היה יכול לקרות ביום ההוא.‬
‫וכעת אני תוהה אותו הדבר כמוך.‬
‫איך בזבזנו כל כך הרבה זמן יחד?‬
‫תודה.‬
‫ריו. לא התנשקנו אפילו. כלום לא קרה.‬
‫אהבה היא כמו שני אנשים על נדנדה.‬
‫כשאחד למעלה, האחר למטה.‬
‫אף פעם אין איזון.‬
‫הודות לזמן, למונוטוניות,‬
‫או בגלל אנשים כמוני.‬
‫אנשים שמכירים רק דרך אחת להיפטר מכאב:‬
‫להכאיב לאחרים.‬
‫היו על ריו משדר GPS ומכשיר ציתות.‬
‫הוצאנו את הכול, בלי בעיה.‬
‫בודדתם את השבבים?‬
‫כמובן, יקירי.‬
‫הם בקופסה הקטנה, קולטים רחשי שינה מתוקים.‬
‫המשטרה עורכת רישומי נחירות כבר זמן מה.‬
‫הגיע הזמן לתת להם משהו אחר.‬
‫פלרמו.‬
‫נבצע את תוכנית אלקטרז.‬
‫דחיפות עליונה.‬
‫תוכנית אלקטרז?‬
‫סרחיו, מה קורה שם לכל הרוחות?‬
‫אנחנו ב...‬
‫מצב קיצון.‬
‫יכול להיות שברגע מסוים‬ ‫ליסבון ואני נהיה בלחץ כה רב‬
‫ותהיה לנו בעיה רצינית.‬
‫הצבא יהיה בעקבותינו. גם המשטרה.‬
‫דברים עלולים להשתבש.‬
‫אבל, במקרה זה,‬
‫תהיה לנו תוכנית אלקטרז.‬
‫אם ליסבון ואני נמצא את עצמנו בסכנה,‬
‫נזדקק להסחת דעת רצינית.‬
‫המטרה היא שהמשטרה תצטרך‬ ‫לחפש בשני מקומות בו-זמנית.‬
‫ויש רק דבר אחד חשוב יותר מלכידתנו.‬
‫לכידת כולנו?‬
‫הבריחה שלכם היא‬ ‫הפיתיון הכי גדול שנוכל ליצור.‬
‫זה יטריף אותם.‬
‫יש חדש?‬
‫קולונל.‬
‫החיישנים הסיסמיים מעידים על תנועה.‬
‫הם כנראה משתמשים בציוד חפירה מכני.‬
‫ברנרדו!‬
‫אתם מכירים את האדמה הזאת היטב.‬
‫תגיד לי. הם יכולים לברוח משם איכשהו?‬
‫חושב שלא, המפקד.‬
‫זו השערה בלתי סבירה.‬
‫בלתי סבירה או בלתי אפשרית, ברנרדו?‬
‫זה כרוך בהנדסה ובשימוש‬ ‫במכונות לחפירת מנהרות,‬
‫יותר מ-100 מ' מתחת לאדמה.‬ ‫-אז מה, ברנרדו?‬
‫אסור לנו לזלזל בהם.‬
‫הם יכולים לחפור את מנהרת התעלה‬ ‫בלי ידיעתנו.‬
‫כמה אנשים יש לך שם?‬ ‫-עשרים וחמישה, המפקד.‬
‫רק 25 איש? קיצצו בתקציב או מה?‬
‫שיהיו 50, אפילו 100 לכל מ"ר.‬ ‫שיהיה קצין בכל שלולית.‬
‫שלא יוכלו לעשות צעד בלי שיגלו אותם.‬ ‫תדאג לזה, ברנרדו.‬
‫כן, המפקד.‬
‫קדימה.‬
‫תביאו לי מומחה שמכיר כל אבן מתחת לאדמה.‬
‫תביאו רדאר חודר קרקע, מהנדסים, הכול.‬
‫לעזאזל עם הכול! קדימה!‬
‫מה את עושה שם?‬
‫יצאתי לטיול והלכתי לאיבוד, אדוני.‬
‫נכנסתי לכאן לנוח. מצטערת.‬
‫והתחבאת בלול תרנגולות?‬
‫דפקתי בדלת של הבית ולא ענו. בבקשה.‬
‫והיתדות האלה?‬
‫לטיפוס.‬
‫אין פה הרים.‬
‫או קרח.‬
‫את חושבת שאני אידיוט?‬
‫אני יודע מי את.‬
‫ראקל מוריליו.‬
‫בסדר.‬
‫אספר לך את האמת.‬
‫אל תכווני עליי!‬ ‫-תירגע.‬
‫לא! תניחי את הנשק.‬ ‫-תירגע.‬
‫מה שמך?‬
‫תניחי את הנשק!‬ ‫-השם?‬
‫מה שמך?‬
‫אמור לי מה שמך.‬
‫חוסטינו.‬ ‫-חוסטינו, תירגע.‬
‫הבט בי.‬
‫עכשיו...‬
‫שני אקדחים מכוונים עליך. ואתה...‬
‫יש לך רובה שנועד להרוג ציפורים.‬
‫אתה יכול לפגוע בי.‬
‫אבל אם תירה בי, אתה מת.‬
‫אז תניח את הנשק.‬
‫תניח אותו.‬
‫לאט.‬
‫לאט. כן.‬
‫אין לך סיכוי.‬
‫במקומך לא הייתי מסכנת את חיי.‬
‫הם ביקשו מהאזרחים לשתף פעולה.‬
‫והם מציעים פרס של 10 מיליון אירו, גבירתי.‬
‫את תניחי את הנשק.‬
‫- מהירות -‬
‫בסדר.‬
‫לא לזוז!‬
‫-צאי מפה!‬
‫תניחו את הנשק.‬
‫צאי!‬ ‫-תירגע.‬
‫צאי!‬
‫שקט, חוסטינו.‬ ‫-אמרתי, צאי!‬
‫מספיק, חוסטינו.‬
‫תניחו את הנשק.‬
‫אני מכירה את המשחק, אתם לא.‬
‫את חושבת שזה משחק, גברת?‬
‫את מהמשטרה. ראיתי בטלוויזיה.‬
‫את לא תירי.‬
‫אבל אנחנו יכולים. את מסיגה גבול.‬
‫ואת צריכה לירות מדויק בשתי הידיים.‬
‫הרובה הזה הוא לציד רציני, לא לציפורים.‬
‫הוא עושה חורים.‬
‫תניחי את הנשק המחורבן!‬
‫בסדר.‬
‫בואו נעשה משהו, טוב?‬
‫אל תזוזי!‬
‫מה דעתכם על מו"מ?‬
‫וואו, יפה.‬
‫ממש יפה.‬
‫יפה מאוד.‬
‫כן. גם חם פה. תראו.‬
‫הנה זה.‬
‫מה את עושה?‬
‫ניירובי!‬
‫מה...‬ ‫-שתינו רווקות עכשיו.‬
‫הבנתי.‬
‫אנחנו יכולות לקנות חתלתולים.‬
‫כן, חמודה. מה קרה?‬
‫שום דבר. אנחנו...‬
‫נפרדנו.‬
‫זה קורה. אנשים נפרדים.‬ ‫-בואי רגע.‬
‫היי, חבר'ה!‬
‫בחייך.‬ ‫-נכנסנו לכאן בשיא החגיגיות...‬
‫טוקיו!‬
‫ואז הוא החליט לחרבן עליי.‬
‫התנור!‬
‫תקשיבי לי.‬ ‫-מה?‬
‫עלי למעלה ושתי קפה. אעלה אחר כך ונדבר.‬
‫לא קפה. אני אקיא.‬ ‫-יופי, אז תקיאי.‬
‫לא.‬ ‫-כן, תקיאי, חמודה.‬
‫מה?‬
‫אעשה אמבטיה.‬
‫איזה אמבטיה? את שיכורה מהתחת.‬
‫כן, אעשה אמבטיה.‬
‫אני זקוקה למים ולהיות בחשכה.‬
‫לצוף!‬ ‫-תירגעי!‬
‫בואי נעלה למעלה, שתינו, ונדבר.‬
‫קצת.‬ ‫-בסדר.‬
‫כי את מאוהבת בשמנמן בחבורה.‬
‫אבל אני...‬
‫היה לי סיפור אהבה יפה.‬
‫אני הולכת לעשות אמבטיה.‬
‫כן.‬
‫מכשיר קשר!‬
‫דנוור. רד למטה מיד לאסוף את טוקיו.‬
‫שלום, מותק!‬ ‫-עזוב אותה. היא מצחיקה ככה.‬
‫סתום את הפה, מתיאס.‬
‫היא רוצה לצלול, אלמד אותה.‬
‫תחזור לעבודה או שאפרק אותך במכות.‬
‫בסדר.‬
‫וואו!‬
‫החום בתנורים האלה עומד על 1,500 מעלות.‬
‫אין זמן לעשות בייביסיטר לשיכורים.‬ ‫-זכר אלפא.‬
‫אתה כזה באפלו, בוגוטה.‬
‫תפסיקי עם השטויות.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫אתה אוהב את ניירובי.‬
‫אתה אוהב שהיא מחלקת לך פקודות.‬
‫תפסיקי עם השטויות.‬
‫בסדר. אז בוא נעשה משהו.‬
‫אם אני לא יכולה לשחות במים,‬ ‫תן לי לשחות בזהב כמו הדוד קמצוץ.‬
‫דנוור, שוב אתה?‬
‫דנוור חזר.‬
‫קח אותה למעלה.‬
‫טוקיו, מה לכל הרוחות את עושה?‬
‫את מסכנת אותנו.‬
‫מצטערת.‬ ‫-את מצטערת?‬
‫אנחנו כאן בגללך, ואת שיכורה.‬
‫אם את לא עוזרת,‬
‫לפחות אל תגרמי שיהרגו אותנו.‬
‫אז תפסיקי ברגע זה, כי כולנו סבלנו.‬
‫אני פתטית.‬
‫אני לא מופתעת שהוא נפרד ממני.‬
‫תקשיבי לי.‬
‫באנו לכאן להציל את ריו.‬
‫נכון? זו הסיבה.‬
‫לא להציל את היחסים שלכם.‬
‫ואת הצלחת.‬
‫כי את אישה מדהימה.‬
‫אבל את צריכה להמשיך.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫את חושבת שלא.‬
‫אבל את יכולה.‬
‫תחזרי אחריי:‬
‫"אני אמשיך‬
‫כי אני הטובה מכולם."‬ ‫-אני...‬
‫לא. טוקיו!‬
‫מה הבעיה שלך?‬ ‫-לא יודעת.‬
‫בסדר, אבל...‬
‫אני מצטערת.‬
‫לא קרה כלום, טוב?‬
‫בסדר.‬ ‫-לא קרה...‬
‫לא. אנחנו לא עושים את זה. ברור?‬
‫לא. בסדר.‬ ‫-תפסיקי.‬
‫אני מתחנן.‬ ‫-לא אעשה כלום.‬
‫בבקשה.‬
‫לא אעשה כלום.‬ ‫-בסדר.‬
‫תישארי פה.‬ ‫-בסדר.‬
‫לא לזה התכוונתי! לא. אנחנו עולים.‬
‫תפסיקי. היי. תפסיקי ברגע זה.‬
‫אני רציני.‬
‫פעם רצית.‬
‫צאי.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫בטח ישימו על ריו מכשיר ציתות ומשדר GPS.‬
‫נשתמש בזה לטובתנו.‬
‫בתוכנית אלקטרז.‬
‫כדי שיחשבו שאנחנו בורחים.‬
‫שיאמינו שאנחנו בורחים.‬
‫זה הרבה יותר עוצמתי.‬
‫תפסיק, הלסינקי!‬
‫החיישן הסיסמי לא משדר עכשיו.‬
‫הנה החור.‬
‫חוש השמיעה בשילוב פחד יוצרים פרנויה.‬
‫נוכל לשכנעם בכל דבר.‬
‫הגלריה.‬
‫מהר, תתקשר לפלרמו.‬ ‫-גלריה?‬
‫יש גלריה בעומק הזה?‬
‫לא.‬
‫אין.‬
‫לא ייתכן. בטח יש שם משהו. חפשו!‬
‫אין גלריה מתחת לנקודה זו.‬ ‫-תמצאו אותה!‬
‫תקשיבו.‬
‫בריחה היא מתח.‬
‫היא רגש. היא חשכה.‬
‫ההד של החלל, הלחות שמתחת לאדמה.‬
‫הם מוכרחים להרגיש את זה.‬
‫והם ירגישו.‬
‫הם בחלל מוצף.‬
‫תגביר.‬
‫יש הד.‬
‫איפה ניירובי?‬
‫היא לא סיימה להתיך.‬
‫תגיד לה שתרד. יש מספיק.‬
‫אנחנו יוצאים עכשיו!‬
‫הם יכולים להתיך 90 טונות זהב‬
‫ביומיים?‬ ‫-לא. זה בלתי אפשרי.‬
‫מהנדס, אפשר להתיך 90 טונות זהב ביומיים?‬
‫הם יזדקקו ל-150 או ל-200 תנורים.‬ ‫אני צריך לחשב.‬
‫טכנית זה אפשרי, אבל...‬
‫לא סביר.‬
‫אם הם היו עושים דברים סבירים‬ ‫הם היו שודדים את בנק הדואר.‬
‫האוזניים שלהם יעלו כל כך הרבה שאלות,‬
‫שהם יזדקקו לאישור מחוש נוסף.‬
‫ראייה.‬
‫וכאן תיכנס לתמונה התוספת החדשה בחבורה.‬
‫תתנהגי יפה, סופיה. תורך.‬
‫סופיה.‬
‫נשים בסופיה את שבב האיתור‬
‫ונכין אותה בזמן שנפציץ את חוש השמיעה שלהם.‬
‫מה זה, לכל הרוחות?‬
‫נשמע כמו מנוע ארבע פעימות.‬
‫מנוע?‬
‫זה יכול להיות מנוע של סירה.‬
‫עם כבל התנעה.‬
‫למי אכפת מכבל התנעה? הם יוצאים.‬
‫הם יוצאים!‬
‫והם יניחו דבר אחד בלבד,‬ ‫כי יש לכך תקדים ברור.‬
‫והם לא יאהבו את זה.‬
‫שיטת העבודה של צ'אפו גוסמן.‬
‫הבריחה מכלא אלטיפלאנו.‬
‫אני כאן.‬
‫עכשיו כולם כאן.‬
‫מה זה?‬
‫עגלות.‬
‫עגלות!‬
‫ואז יגיע הזמן...‬
‫לשחרר את הטירוף.‬
‫נשחרר את סופיה.‬
‫אישור מהלוויין. הם בתנועה.‬
‫באיזו מהירות?‬
‫שמונה-עשר קמ"ש.‬
‫לעזאזל. בקצב הזה יגיעו לאלקורקון בחצי שעה.‬
‫מה קורה, אנחל?‬
‫אני זקוק ליחידת החירום הצבאית.‬
‫זה דחוף.‬ ‫-דחוף? לא, לעזאזל!‬
‫הם מוציאים את הזהב דרך מנהרה.‬
‫הרזרבה הלאומית,‬ ‫בעגלות שמונעות במנועי סירה!‬
‫יחידת החירום נשארת במדריד.‬
‫נשתיק את הסיגנל של המיקרופון‬ ‫והם ייעזרו רק בלוויין.‬
‫ואז...‬
‫הם יעקבו אחרינו כעיוורים‬ ‫לנקודה שה-GPS ישלח.‬
‫לאן שסופיה תלך.‬
‫אין קול.‬
‫הסיגנל מחוץ לטווח.‬
‫הם נכנסים עמוק.‬
‫התקשרו ליחידה התת-קרקעית!‬
‫אני רוצה יחידה מחוץ לפתח הביוב.‬
‫הזניקו כוחות עכשיו!‬
‫סוארז.‬
‫נשארו רק שתי חוות. אנחנו קרובים.‬
‫בסדר.‬
‫רבותיי!‬
‫אנחנו עוזבים.‬
‫ארבעים מטרים.‬
‫קדימה.‬
‫כן, הם בידינו. ברנרדו, הם בידינו.‬
‫שלושים מטרים.‬
‫אתה לידם, ברנרדו.‬
‫לידם!‬
‫קדימה!‬
‫חמישה-עשר מטרים.‬
‫הם מעבר לפינה.‬
‫הם עצרו.‬
‫קדימה.‬
‫שבעה מטרים.‬
‫לאט.‬
‫חמישה מטרים.‬
‫ברנרדו!‬
‫שלושה מטרים.‬
‫שניים.‬
‫הם כאן.‬ ‫-ברנרדו, מה קורה?‬
‫איפה הם?‬ ‫-הם כאן.‬
‫במרחק מטר וחצי.‬
‫מה זה?‬
‫קולונל.‬
‫זה חמוס.‬
‫בתחפושת של דאלי.‬
‫הבני זונות האלה.‬
‫מנתק תקשורת חזותית.‬
‫זה לא כל כך חמור, טמאיו. תקרא את המצב.‬
‫באמת? האירי את עיניי.‬
‫הם מזייפים בריחה.‬
‫זו טקטיקת הסחה קיצונית.‬
‫הוא מרגיש לכוד והוא רוצה שנחפש במקום אחר.‬
‫אתה מתוח, נכון?‬
‫אבל אני מבטיחה לך, הוא על סף התמוטטות.‬
‫זה הכול חלק מהתוכנית המחורבנת.‬
‫כן, אבל לא רק הוא מתכנן תוכניות.‬
‫צריך לפגוע בהם כשזה הכי כואב.‬
‫עלינו לתקוף.‬
‫ישר בלב.‬
‫לפרק אותם לרסיסים.‬
‫אני יודעת איך.‬
‫איך?‬
‫זה כבר קורה.‬
‫הכול.‬
‫יש לי כסף.‬
‫גם למשטרה.‬
‫עשרה מיליון.‬
‫בטוחים ששמעתם את שמי בחדשות?‬
‫ברור שאנחנו בטוחים.‬ ‫-כי...‬
‫הם מציעים עשרה מיליון,‬ ‫אבל זה עבור הפרופסור.‬
‫וזה אפילו לא נכון.‬
‫בכל פרס יש אותיות קטנות.‬
‫אנחנו חוואים, אבל אנחנו לא טיפשים.‬
‫אמרו את זה בחדשות, בטלוויזיה, בכל מקום.‬
‫הייתי שוטרת ואני יודעת שאנשים‬
‫אף פעם לא מקבלים את הפרס. אף פעם.‬
‫טום לי. איש עסקים ממישיגן.‬
‫מסר מידע חשוב על מקום מחבואו של בן לאדן.‬
‫הציעו 25 מיליון.‬
‫הוא עדיין מנסה לקבל את הכסף.‬
‫אני דוברת אמת. תבדקו באינטרנט.‬
‫אני יכולה להציע לכם כסף.‬
‫היום.‬
‫הרבה יותר ממה שהמשטרה מציעה.‬
‫כמה?‬
‫מה תגידו על 15 מיליון?‬
‫חמישה-עשר?‬
‫תודיעו על כל תזוזה.‬
‫כולם להישאר דרוכים.‬
‫המתחם מאובטח.‬
‫חלונות! תצפתו על החלונות!‬
‫קיבלתי, המפקד.‬
‫תצפתו על הקומה השלישית.‬
‫בצד המערבי.‬
‫מכוסה.‬
‫איזה כלבה.‬
‫בוא לפה.‬
‫אתה חתיכת חרא.‬
‫אנחנו כאן כדי לחלץ אותך והדבר הראשון‬ ‫שאתה עושה זה להיפרד מטוקיו?‬
‫דנוור, זה עניין אישי.‬
‫זה לא אישי. טוקיו היא פצצת זמן,‬ ‫אתה לא קולט?‬
‫בקש ממנה סליחה.‬
‫תציע לה להיות החברה שלך או להתחתן.‬
‫מה שבא לך.‬
‫ואחרי שתצאו מפה, תיפרד ממנה. אבל לא כאן.‬
‫זמן להתבגר.‬
‫אישה הרה עם דובון מתקרבת.‬
‫מישהו התקשר לקרקס? מה קורה, לכל הרוחות?‬
‫צופה בצד המערבי.‬
‫היא נכנסת למתחם המאובטח.‬
‫הכול תקין.‬
‫המתחם מאובטח.‬
‫גג וקומה עליונה?‬
‫חיובי.‬
‫היא מטורפת.‬
‫חייבים להשיג את הדובון.‬
‫אנחנו עובדים על זה.‬
‫אני אביא אותו.‬
‫ניירובי!‬
‫עצרי, ניירובי.‬ ‫-מה?‬
‫יש נהלים.‬
‫מה נכנס בך?‬
‫שום דבר.‬
‫דנוור.‬
‫המתנדב.‬
‫הוא אצלי.‬
‫על מה אתה מסתכל?‬
‫בוא לפה.‬
‫בוא. תראה.‬
‫אנחנו יוצאים לשם להביא את הדובון.‬
‫אבל זה מסוכן, לא?‬
‫זה לא מסוכן. לך.‬
‫עצור!‬
‫אל תעשה את זה, ילד.‬ ‫אל תהיה גיבור. זה לא שווה.‬
‫אתה יודע היטב שזו מלכודת. אל תשלח אותו.‬
‫זו התאבדות.‬
‫אתה גוזר על הנער מוות בטוח.‬
‫לעזאזל, אתה שולח אותו להיטבח!‬
‫אולי זה ממולכד!‬
‫אם זה היה ממולכד, הייתי שולח אותך!‬
‫שתוק!‬
‫בוא. זה הרגע שלך. דיברנו על זה, זוכר?‬
‫היי, תקשיב.‬
‫אני מאמין בך. תהיה רגוע וקר רוח.‬
‫אמנדה מסתכלת.‬
‫קדימה, מהר. קדימה!‬
‫מסכות!‬
‫ריו!‬
‫הם פותחים את הדלתות, אדוני.‬
‫בני ערובה עם כלי נשק מזויפים.‬
‫אני רואה אותם, אנטוניאנזס!‬
‫אני בן ערובה, אל תירו!‬
‫אני מיגל פרננדז טלנייה, מטוטנה, מורסייה.‬
‫מתמחה באגף מערכות.‬
‫שימו לב לאלה במסכות.‬ ‫ייתכן שהם שודדים שהסתננו.‬
‫קיבלתי, המפקד. אנחנו בהכן.‬
‫ממתינים לפקודות.‬
‫הוא מרים את הדובי.‬
‫הפצצה בפנים.‬
‫המשימה הושלמה, מר דנוור.‬
‫יפה מאוד, מיגל.‬
‫תן לי את זה.‬
‫זהירות לא לעשות תנועות פתאומיות.‬
‫קחו את זה לרנטגן.‬
‫אני יכול לצאת בכל שליחות, מר פלרמו.‬
‫יש פה טלפון.‬
‫אין פצצה.‬
‫ועוד דבר.‬ ‫-פתח את זה, הלסינקי.‬
‫הטלפון.‬
‫חתיכת כלבה!‬
‫מה את רוצה?‬
‫להציע לך הצעה.‬
‫לכי לעזאזל!‬
‫בסדר.‬
‫לאן נראה לך שאת הולכת?‬ ‫הצליחו להשפיע עלייך?‬
‫עזוב אותי.‬
‫מה לכל הרוחות קורה פה?‬
‫לא יודע מה הבעיות שלה,‬ ‫אבל אני רוצה אותה פה.‬
‫עכשיו! קדימה!‬
‫לא.‬ ‫-מה?‬
‫אני אלך.‬ ‫-את לא תלכי.‬
‫אמרתי שאלך.‬
‫אם אני צריך לבחור אם לבטוח במשטרה‬ ‫או בשודדים, אבחר במשטרה.‬
‫השודדים האלה פיזרו‬ ‫140 מיליון אירו מעל מדריד.‬
‫אתם חושבים שאין לנו 15 או 20 מיליון‬ ‫לתת לכם בתמורה לעזרתכם?‬
‫כן, אבל זה כסף מלוכלך.‬
‫הכסף של המשטרה חוקי.‬ ‫-הוא חוקי.‬
‫אם תסגירו אותי, ינדו אתכם.‬
‫ברגע שאעבור לידיהם, הם ייעלמו,‬
‫אבל לא אתם. אתם תהיו על כל מסך טלוויזיה.‬
‫הזוג שהסגיר את ליסבון. ישנאו אתכם.‬
‫כל המדינה אוהבת אותנו. יודעים למה?‬
‫כי חזרנו כדי להציל חבר שעבר עינויים.‬
‫והמענים הם אלה שמציעים לכם 10 מיליון.‬
‫אז תחשבו על זה.‬
‫וקחו את הכסף.‬
‫תקבלו אותו בתוך שעתיים.‬
‫ואיש לא יידע שזה קרה.‬
‫אני מבטיחה.‬
‫בסדר.‬
‫לעזאזל.‬
‫זו המשטרה. המשטרה הגיעה, חוסטינו.‬
‫זה הדובי של הבן שלך, נכון?‬
‫הוא כבר לא מריח כמוהו.‬
‫ניירובי.‬
‫הם עשו את זה כדי לפגוע בך.‬
‫אני יודעת.‬
‫ועכשיו נדפקתי לגמרי כי...‬
‫כל מה שאני רוצה עכשיו...‬
‫זה להריח את בני.‬
‫אני אמא גרועה.‬
‫לא.‬
‫לא, ניירובי.‬
‫היית האמא שיכולת להיות.‬
‫ושילמת את המחיר.‬
‫שילמת הרבה. ואת עדיין משלמת.‬
‫את לא יודעת כלום.‬
‫יודעת מה עשיתי עם הדובי הזה?‬
‫אני כל כך מתביישת שגם להלסינקי לא סיפרתי.‬
‫כשהלכתי לקנות סמים,‬
‫לקחתי את הילד לפארק.‬
‫הלבשתי אותו.‬
‫הוא ישב בעגלה שלו.‬
‫ונתתי לו את הדובון.‬
‫ובתוך הדובון, אמא שלו‬
‫החביאה כדורים,‬
‫קוקאין,‬
‫הרואין,‬
‫וכל מה שהיה צריך.‬
‫ככה הייתי לוקחת את הילד לפארק.‬
‫השתמשתי בו...‬
‫כבלדר.‬
‫אז לקחו לי אותו.‬
‫ובצדק.‬
‫הבן שלך פה.‬
‫מה?‬ ‫-אקסל.‬
‫הוא פה איתי.‬
‫לא נכון.‬
‫זה נכון.‬
‫הוא מולי, במרחק מטר. מצחיק, כהרגלו.‬
‫הוא מותק. אקסל.‬
‫מה תרצה להיות כשתהיה גדול?‬ ‫-טבח.‬
‫מה?‬ ‫-טבח.‬
‫מה?‬
‫טבח!‬
‫הוא רוצה להיות טבח.‬ ‫-את משקרת. אני סוגרת.‬
‫אל תסגרי.‬
‫יש לי הצעה בשבילך.‬
‫אבל, קודם כול,‬
‫אוכיח לך שאיני משקרת.‬
‫אני לא בוטחת בכלבות כמוך.‬
‫כן. גם אני לא.‬
‫בוא, אקסל.‬
‫נעשה משהו.‬
‫אצא לשם,‬
‫איתו.‬
‫ואת תראי שדיברתי אמת.‬
‫נדבר אחר כך.‬
‫יש לי משהו חשוב לספר לך.‬
‫רשות לירות?‬
‫הבן שלי.‬
‫אש.‬ ‫-ניירובי, זוזי משם!‬
‫ניירובי! אל תגעי בזה.‬
‫לא!‬
‫עזרה!‬
‫עזרה! בואו לכאן!‬
‫בבקשה, תסתירו אותי.‬
‫אתם חייבים להסתיר אותי.‬
‫תסתירו אותי, בבקשה!‬
‫עשרים מיליון.‬
‫טוב. בסדר.‬
‫יש לי שני מיליון בתיק.‬
‫אחרי שאצא מכאן תקבלו את השאר.‬
‫אני נשבעת.‬ ‫-אל תקשיב לה.‬
‫אין זמן, חוסטינו!‬
‫תפסיקי!‬
‫תירגע. זה מכשיר קשר. אני רוצה שתשמע.‬
‫פרופסור, זו ליסבון. אני מוקפת.‬
‫אני צריכה לתת 18 מיליון‬ ‫כדי שיעזרו לי, זה אפשרי?‬
‫כמובן. ניתן את הכסף ברגע שנוכל.‬
‫הוא לעולם לא מפר הבטחה. גם אני לא.‬
‫עשרים מיליון.‬
‫מקובל?‬
‫יש להם כלבים.‬
‫ימצאו אותה. אנחנו נלך לכלא, חוסטינו.‬
‫המרתף הסודי.‬
‫אכסה אותו בזבל פרות.‬
‫הכלבים לא יריחו.‬ ‫-אין זמן.‬
‫בבקשה, רני.‬ ‫-בבקשה!‬
‫לא.‬
‫בבקשה, תעזרו לי!‬
‫ניירובי! בבקשה. תחזיקי מעמד.‬
‫אני אעשה את זה. ניירובי.‬
‫את חייבת להחזיק מעמד, ניירובי!‬
‫נדפקתי ממש, הלסי.‬
‫הכדור בפנים.‬
‫הוא בפנים. זה טוב.‬
‫נוציא אותו.‬
‫תחבושת!‬
‫תנו לי את התחבושת.‬
‫הם בטח עסוקים כעת בלשחק רופאים.‬
‫נלך על כל הקופה, כן?‬ ‫-זה הזמן.‬
‫רבותיי, התחילו במתקפה!‬
‫יחידות חמושות, צאו!‬
‫אנחנו נפיל את השער.‬
‫ראקל!‬
‫קדימה.‬
‫יחביאו אותי במרתף.‬
‫עצרי!‬
‫ראקל מוריליו נמצאת כאן!‬
‫היא מדברת עם הפרופסור.‬
‫תזרקי את הרובה!‬
‫לאט.‬
‫זה בפנים?‬ ‫-כן. זה בפנים.‬
‫מורפיום!‬ ‫-סידרו אותי.‬
‫אני גמורה מבפנים.‬
‫לא.‬
‫להניח את הנשק!‬
‫תיצמדי לעץ!‬
‫לעץ!‬ ‫-לא עשיתי כלום.‬
‫בבקשה.‬ ‫-סיירה, האם שומעת?‬
‫כן, דבר איתי.‬ ‫-מוריליו בידינו.‬
‫היא מדברת עם הפרופסור.‬
‫מה תרצי שאעשה?‬
‫לא לזוז!‬ ‫-לא, חוסטינו.‬
‫לא לזוז!‬ ‫-תתחבאי.‬
‫לא לזוז!‬
‫על הברכיים!‬
‫אני אתן לך מורפיום כדי לשלוף את הכדור.‬
‫תחזיקי מעמד.‬
‫מורפיום!‬ ‫-הנה...‬
‫חוסטינו, עזור לי.‬
‫אני לא יכול.‬
‫ולסקו, סולאנה, בואו איתי.‬ ‫האחרים, להקיף את הבית.‬
‫משטרה!‬
‫אין מה לעשות עכשיו.‬
‫חבר'ה!‬
‫הם נכנסים עם טנקים מזוינים!‬
‫זין!‬
‫משטרה!‬
‫להניח את הנשק!‬ ‫-ידיים למעלה!‬
‫ידיים על הראש!‬
‫אדוני, צא.‬
‫ראקל.‬
‫למה אמרת לו לצאת, סוארז?‬
‫תישאר. חוסטינו, תישאר!‬
‫היא מסוכנת, אני פוקד עליך לצאת.‬
‫מה תעשה?‬ ‫-סוארז.‬
‫אני מסגירה את עצמי.‬ ‫אני לא חמושה. מה אתה עושה?‬
‫ולסקו. תוציא את האזרח החוצה!‬
‫מה אתה הולך לעשות?‬ ‫-חוסטינו, אל תלך!‬
‫מה אתה הולך לעשות?‬
‫חוסטינו!‬ ‫-תיצמד לעץ!‬
‫להיצמד לעץ! לא לזוז.‬
‫סוארז, אני לא מסוכנת.‬
‫את הכי מסוכנת, כלבה.‬
‫מכרת את כולנו, בוגדת.‬
‫סוארז. תניח את הנשק.‬
‫איפה הפרופסור?‬
‫ראקל. תגידי להם שתסגירי אותי.‬ ‫תרוויחי זמן עד שאגיע.‬
‫ראקל, תגידי לו.‬
‫איפה הפרופסור?‬
‫אני לא יודעת איפה הוא!‬
‫ראקל, אני בדרך.‬
‫איפה הפרופסור?‬
‫לא יודעת!‬
‫בטוחה?‬
‫כי אני אשאל רק עוד פעם אחת.‬
‫תצאו החוצה, ראקל. צאי משם.‬
‫צאי משם!‬
‫אני לא יודעת איפה הפרופסור.‬
‫לא יודעת.‬
‫תשובה לא נכונה.‬
‫אני בדרך. צאי משם!‬
‫זו היתה הגנה עצמית.‬
‫הבנת, סולאנה?‬
‫היא ירתה קודם.‬
‫קח את האקדח. נקה את טביעות האצבע.‬ ‫שים אותו ביד שלה.‬
‫פרופסור. זה פלרמו.‬
‫תתכוננו לכניסה נוספת.‬
‫ברגע שנפיל את השער, ניכנס עם כל הכוחות.‬
‫פרופסור, זה פלרמו. האם שומע?‬
‫פרופסור. זה פלרמו. שומע?‬
‫סרחיו! אתה שם?‬
‫סרחיו!‬
‫הם חיסלו את ליסבון.‬
‫אצלנו פגעו בניירובי.‬
‫זה היה צלף. היא במצב קשה.‬
‫תחזיקי מעמד.‬ ‫-כן.‬
‫כמעט.‬
‫ראיתי את הבן שלי.‬
‫עכשיו.‬
‫הוא בסדר.‬
‫פלרמו! הם נכנסים עם טנק.‬
‫הם ישברו את הדלת.‬
‫תוקפים אותנו.‬
‫פלרמו.‬
‫זה לא שוד.‬
‫או מחאה נגד השיטה.‬
‫זו מלחמה.‬
‫תתנהג בהתאם.‬
‫המפקד.‬
‫היה לי לכבוד לשרת תחתיך.‬
‫כוננות 2.‬
‫דנוור! בוא!‬
‫היכון.‬
‫כשיהיה בן 18,‬
‫תנו לו את הכסף וספרו לו מי היתה אמו.‬
‫לא.‬
‫תבטיח לי.‬ ‫-כן.‬
‫תסתכלי עליי.‬
‫את תעשי את זה בעצמך.‬
‫בסדר?‬
‫את תצאי מכאן ותעשי מה שתרצי.‬
‫הלסינקי, כוננות 2. עכשיו.‬ ‫-פלרמו.‬
‫לא עכשיו. אני עם ניירובי, פלרמו.‬
‫אני אלך.‬
‫המפקד, אנחנו מוכנים.‬
‫עכשיו!‬
‫הקשיבו! נא לפנות את האזור.‬ ‫שתי קבוצות, שתי פינות. עכשיו!‬
‫על הברכיים, ידיים על הראש!‬
‫קדימה!‬
‫קדימה, ריו.‬
‫אני בעמדה.‬
‫חכו לסימן.‬
‫שערים!‬
‫אש!‬
‫הפרופסור נפל למלכודת שטמן בעצמו.‬
‫יכולתה של האוזן לפתח פרנויה.‬
‫זה היה התכסיס של סיירה.‬
‫תעמיד פנים שאתה מחסל אותה.‬
‫הוא יקשיב.‬
‫כדי להרוס אותנו.‬
‫ואז התחילה המלחמה.‬