A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Mindig vannak szép emlékek.
Minél szarabb a helyzet, annál szebbnek tűnnek a múltbéli napok.
Miközben csodáért imádkoztam és az életjelek pittyegését hallgattam,
eszembe jutottak azok a napok. Például amikor fociztunk a kolostorban.
- A végsőkig kitartunk! Egy perc maradt. - Gyerünk!
- Figyelj! - Gyerünk!
Rúgd!
Passzolom!
Nem hittem volna, hogy a szögletrúgás ilyen mókás pillanatokkal járhat.
Megfogta a golyóimat!
Láttad?
Csendet! Csak egy perc maradt. Veszekedéssel akarjátok tölteni?
- Épp védekeztem, ez meg hozzám simult. - Megfogtad a golyóit, te disznó!
Elég legyen! Egyáltalán ne nyúlj hozzá, jó?
- A következőnél kiállsz. - Menjen!
Dobom!
Gól!
Tizenegyes!
- Na most mi van? - Mindjárt verekedni fognak.
Ez az!
Tizenegyes és piros lap, el innen!
- Tokió! - Mehet!
- Elvágtak mindent. - Most mit csináljunk?
- Elveszítjük! - Bassza meg, ne!
Óvatosan!
Lassan!
Meg is van.
Egy picit fentebb.
Remekül csinálja.
Most távolítsa el a golyót!
Gyerünk!
Ez az.
Nagyon jó.
Óvatosan. Nagyon jó.
Meg is van.
Ez a nosztalgia.
Amikor rájössz, hogy a múltbéli pillanat,
amikről nem gondoltad, hogy az a boldogság, mégis az volt.
Ez az!
Még el se jutottunk az első félidő végére,
és Lisszabon máris három kilométerre volt a sátortól, más öltözékben.
Gól Sierrától a felső sarokba.
Mi pedig robotok módjára
eltávolítottunk egy darabot Nairobi tüdejéből.
Azt sem tudtuk, hogy megmentjük-e az életét,
vagy épp megöljük.
Kiesett a második csapattagunk is. Második gól az ellenfélnek.
A harmadik még hátra volt Palermótól.
Egy öngól.
Jó kapitány volt.
Ugyanakkor csapnivaló csapatjátékos.
Csak az egyezett a tervvel, hogy a Professzor Madridba ment.
De ez se teljesen.
Mert valaki hiányzott.
Professzor.
Indulnunk kell.
Motorral, erdőkön, földes utakon és legelők mentén szelték át La Manchát,
elkerülve az ellenőrzőpontokat.
A lovag és fegyverhordozója
a bolondok csatája felé tartott egy megnyerhetetlen háborúban.
Eközben a dolgok egyre rosszabbra fordultak.
El tudod ezt hinni?
Én, terhesen.
Ki gondolta volna, mi?
Gratulálok.
Köszönöm.
Szerintem...
ön nagyon bátor.
Tettem, amit kellett.
Ha nem állunk ki magunkért, eltipornak, mint Auschwitzban.
Szóljon, ha nagyon csíp!
Tegyél rá bőven alkoholt! Már évek óta fájdalomban élek.
Nézzük csak!
Folytasd!
Neked elment az eszed?
Szarrá verted.
- Nem veszítheted el a fejed! - Kurva nagy itt a stressz!
Pont ezért!
Nem osztogathatod a pofonokat, mint holmi gyerek!
Véres lett a felsőd.
Miattam ne aggódj, mert nem látok semmit.
Figyelj, Amanda!
Volt már pánikrohamod a rablás miatt?
- Azt hiszem, igen. - Ez normális.
Emellett nem tudok 30 percnél többet aludni.
Mert keletkezik idebent egy csomó és...
Ez teljesen normális ilyen esetekben.
Mert hatalmas a feszültség.
Nagy a feszültség. De ne aggódj, én szerzek neked nyugtatót.
Azt semmiképp nem akarjuk, hogy emiatt poszttraumás stresszed legyen,
mert azon nehéz túljutni.
Még az is előfordul,
hogy örökké tart.
Hadd segítsek! Van itt egy kis vér.
Ne aggódj, mert amíg én itt vagyok,
addig nem lesz bajod.
Te leszel a személyes projektem.
Épp a jegybankot raboljuk ki.
Talán te már elfelejtetted, de én nem.
- Mi nem vagyunk seggfejek. - Talán van egy traumám.
Talán mindnyájunknak van valami kibaszott traumája.
Miről beszélsz? Nekem milyen traumám van?
- Hagyjuk! - Mondjad!
Szakítottál Tokióval. Hány pasast ismersz, aki otthagyná Tokiót?
Egyet sem. Mert őt senki nem hagyná ott.
Mit tudsz te Tokióról?
Tokió egy kibaszott Maserati! Mindenki ilyet akar!
Ha otthagyod a Maseratit az utcán,
nyitott ajtókkal, akkor valami nagyon nincs rendben.
Nézd, Rio. Világosan fogok fogalmazni.
Talán hatással volt a férfiasságodra.
Talán túlságosan leépítettek a kínzással.
De ezt ki kell engedned. Ezért hagytad ott Tokiót, ugye?
Ha egy ember tette, vagy egy csoport, az okozott trauma más!
Engedd ki!
Számíthatsz rám, bármire legyen is szükséged!
Bármire.
Hölgyeim és uraim...
sajnálattal búcsút kell mondanom.
Elmegyek.
Tartsatok ki, csak így tovább!
Mégis mi a fenét művelsz?
Matías,
elmegyek.
Mint mindig, öröm volt veled dolgozni.
Azt is mondhatnám:
„Nagyon szeretlek, Matías.”
Ami pedig önöket illeti, remélem, nem traumatizálta önöket az irányításom.
Elmesélhetik majd az unokáiknak és minden szerettüknek. Na mindegy.
Hölgyeim és uraim,
nagyon örültem.
Mi a fasz?
Nyugi!
Palermo, nyugodj meg!
Beszéljük ezt meg nyugodtan!
De elmenni nem fogsz.
A kurva életbe!
Puccsot hajtottál végre, te ribanc! Mi a faszt vársz tőlem?
Én vezetem a katonai oldalt, te pedig a technikait.
A technikait?
Holmi szemüveges mérnöknek nézek ki talán?
Mégis milyen parancsokat adnék odalent?
Most olvasszátok, most ne!
Batiszkáfot ki, batiszkáfot be! Alámerülni! Kijönni!
Mi a faszt képzelsz, ki vagyok én?
Nem ilyen szarságok miatt jöttem! Ez nem méltó hozzám, úgyhogy megyek.
Aktiválom a kézi nyitást, és ezzel még szívességet is teszek.
Mert ha itt maradok, szarrá lőlek téged, ahogy a többit is.
Már nem vagyok a bandádban.
Én teszek neked szívességet.
Mert esküszöm, a következő lépés az,
hogy megöllek.
Nem hiszem.
Pedig igen.
Claymore aknák...
és amint látod,
a te irányodba mutatnak.
Hozzám nem érnek el.
Tudod, hogy nem esne nehezemre megölni téged.
Nyugi!
Nem árulhatsz el bennünket így.
Fogadjunk?
Palermo! Ne mozdulj!
Jól van.
Jött a dilis hercegnő, hogy elbúcsúzzon hercegétől a vonatállomáson.
Legyen már benned méltóság!
Hová mész?
A börtönbe?
Hogy homlokon lőjenek?
Hogy elárulj minket?
Nem árulok el senkit.
Ez majd megvéd: állami titkok.
Nem árullak el, ne aggódj!
Ha kimész, az árulás.
Itthagyni minket egyedül, az árulás.
Ne...
mozdulj, nem akarlak megölni, dagi!
Nem akarsz megölni?
Muszáj lesz megölnöd.
Őrültség, amit csinálsz, Helsinki.
Ha te kimész, Palermo...
esküszöm neked,
hogy bumm...
bumm... csaó lesz.
Komolyan mondom, Palermo. Megteszem.
Komolyan.
Megvagy.
Mégis mi a fenét mondtál Riónak?
- Miről? - Azt mondtad, traumája van.
Hívd, aminek akarod, de valami nem stimmel.
Nem stimmel? Amiért elhagyta Tokiót?
Mert ő egy Maserati.
Nézd...
a Maserati egy szófordulat pasik között.
De a lényeg itt az, hogy történt vele valami a kínzás során.
- Szerintem túlzásba estek. - Hogy érted ezt?
Negyven izzadt csávó kinyitotta a hátsó ajtaját.
A hátsó ajtón mentek be.
Riót megkínozták, te meg ilyen faszságokkal tömöd a fejét.
Ez igaz. Megkérdeztem, hogy átlépték-e a határt.
És mit csinált? Elhallgatott, mert nem akarja beismerni.
- Tipikus eset. - Nem.
Nem megy.
Mi nem megy?
Hirtelen úgy érzem, mintha...
- kipukkadt volna a buborék. - Milyen buborék?
Tudni akarom, milyen buborékról van szó. Milyen buborék?
Mintha lehullt volna a hályog a szememről.
Nézlek, és nem ismerek rád.
Nem tudom, mit csinálunk mi együtt.
Nem tudom, ki vagy.
Mónica, ne érts félre!
Attól még, hogy Tokió Maserati, te nem egy 600-as vagy.
Sajnálom, Denver.
Nem maradhatok veled.
Idefigyelj.
Ha látod, hogy dühösen közelít, mint egy hüdra, akkor befogod.
A hüdra... az egy... Mindegy. Te befogod a pofád.
- És nem védhetem meg magam? - Nem.
Mert azt se tudod, miért dühös.
Te csendben maradsz. Minél kevésbé érted, hogy miről beszél, annál jobban sajnálod.
Mindenre az a válasz, hogy: „Igen, sajnálom, drágám.”
Ez tényleg tipikus eset.
A papucsférjek tipikus esete.
Nem, a túlélőké.
Megvárod, amíg elül a vihar.
És mikor már látod, merről fúj a szél,
és amikor a nő már lenyugodott,
akkor és csak akkor...
cselekedsz.
Nem figyeltél engem?
Már a kolostor óta gondjaink vannak.
Ez itt a baj.
- Igen. - Ez már gyűlt egy ideje.
És a sok feszültség miatt minden a felszínre tör.
Ez a baj.
Professzor.
Tokió beszél.
- Puccsot hajtottál végre. - Palermo megőrült.
Majdnem felrobbantotta az előcsarnokot.
- De kézben tartjuk a dolgot. - Nem igaz.
Nem tudjátok irányítani, mert kiszámíthatatlan.
Állandó megfigyelés alatt áll.
Tokió, a terv darabokra hullik!
Én még itt vagyok, Professzor.
És akkor mi van?
Palermo nélkül nem tudjuk kihozni az aranyat.
Vagy te tudod, hogy kell?
És Nairobi nélkül!
És Lisszabon nélkül!
Palermo menekülőre fogta, mert ez az egyetlen okos döntés.
Professzor,
te voltál az én őrangyalom.
Most én jövök.
Hogy történt?
- Meghalt, hogy ne kelljen elárulnia. - Annyira sajnálom.
Én...
elrejtőztem egy fán, és mindenhol...
ott voltak a katonák és a rendőrök.
Ő egy tanyán volt. Ott találtak rá.
Letérdeltették, fegyvertelenül, és rólam kérdezték.
Én csak futottam és futottam. Azt kérdezték: „Hol van a Professzor?”
Én meg: „Mondd meg, Raquel!
Mondd el nekik, hol vagyok, mondd, hogy megadom magam!”
„Nem tudom.”
Megismételte: „Nem tudom.”
Erre kétszer rálőttek.
Fegyvertelen volt, és kétszer rálőttek.
Nem értem oda időben.
De láttad?
Csak hallottad?
Professzor,
- láttad, hogy viszik a holttestet? - Futnom kellett.
Figyelj rám! Én is hallottam anyámat, mikor azt mondta, menjek haza.
Hogy ott biztonságosabb lenne. De 20 rendőr várt rám a konyhában.
A sátorban
hallották, ahogy a bankból menekülünk.
De még itt vagyunk.
Csak egy kapucnis menyét ment ki.
Volt valami a hírekben?
Semmi.
Akárcsak Riónál.
Ha megölték volna, tudnánk.
Kihallgatják.
- Hova megy, Professzor? - A jegybankba.
Nem jó ötlet. Túl kockázatos.
Értékelem az aggodalmad,
de csak ott tudom kideríteni, él-e a szerelmem. Állj félre!
- Nem. - Szépen kértem.
- Professzor, nem! - Állj félre!
Nem hagyom, hogy felüljön a motorra.
Hetven.
Azok alapján, ami a jelentésekben áll, 70 leszel, mire kiszabadulsz.
Paula pedig 40.
Anyád már olyan régóta halott lesz, hogy már sírja se lesz.
Hagyd ezt, ennyi elég.
A javasolt ítélet az ügyésztől függ, nem tőled.
A végső döntés pedig a bírótól.
De nagyon jól tudod,
hogy az ügyész és a bíró
az alapján dönt, amit én leírok ezekbe a jelentésekbe.
És én azt írok, amit csak akarok.
Mit szeretnél, mit írjak?
Ne akard, hogy erőszakhoz folyamodjak!
- Csak védem a tervet. - Én döntök a tervről.
Nem ez a terv. Ez rögtönzés.
Ön mindig azt mondja, hogy semmi rögtönzés.
Nem engedem.
Meg kell értened,
hogy csak ott kaphatunk válaszokat. A jegybankban...
Hát jó.
Ez most komoly?
Nem tudom, hol a Professzor, sem azt, mit fog tenni.
És ha gondolkodnál?
Nem látsz a rózsaszín felhőtől?
A tervben vannak tűzfalak ilyen esetekre.
Ennek semmi köze a szerelemhez.
Dehogy nincs.
A börtönben a szerelem elfolyik, mint nyitva hagyott csapból a víz.
Nagyon gyorsan fogy. Két hónap alatt teljesen kiapad.
Két hónap szenvedés, vagy börtön egy életen át?
Még ha hétszer újjászületnél,
akkor se értenéd, milyen a szerelmünk.
A terv védelme érdekében meg kell tudnunk, kihallgatják-e.
Mert ha igen, azt Alicia Sierra tenné a spanyol jegybankban.
De nem mehet!
Hadd világosítsalak fel, milyen a ti szerelmetek.
Egyikőtök egy madridi börtönben,
a másik egy cádiziban, évi egy házastársi látogatás.
Ha szerencsétek van.
Mert ha nem kapjuk el a szeretődet, soha a büdös életben nem látod többet.
Vagy ez, vagy idővel kiszabadulsz, hogy felnevelhesd a lányodat.
Érzelmileg próbálsz manipulálni, Alicia?
Én az igazat mondom.
Mint mindig.
El kell mennünk a jegybankhoz.
Hogy megy be a sátorba, ha az arcával van tele a híradó?
Mint mindenki más.
- Piros overallban és Dalí-maszkban. - Akkor jó.
Raquel nem árul el minket.
Add a kezed!
Hányszor voltál már szerelmes, majd bántad meg?
Ezzel a pasival is ugyanez lesz, és ezt te is tudod.
Mindenki képes az árulásra, Marseille, mindenki. Csak tudnod kell...
Jól behúztál... de hát már végeztünk!
Igen?
Nem tudtam.
- Sergio, igyál még! Olyan komoly vagy. - Már ittam két pohárral.
- Nagyon fura ez az esküvő, Andrés. - Szuper a buli!
- Öcsikém! - Sajnálom őt, mert fiatal
és szerelmes, de te beteg vagy.
Nem hallottad a papot?
„Míg a halál el nem választ.”
Számodra talán ez a nagy finálé, de neki ez csak a kezdet, és ez nem fair.
Tudja, hogy beteg vagyok.
Mindenki tudja, hogy beteg vagyok.
Elárulod az érzéseit.
Élete legjobb két-három évét köszönheti majd nekem.
Bizony, és utána... Na jó, tényleg el fogom árulni kicsit.
Na mindegy. Az árulás elengedhetetlen a szerelemben.
Ha már itt tartunk, nézz oda!
Martín.
A pasi egy legenda! A legjobb barátom, és boldog.
Elárulna engem?
Persze, hogy elárulna a megfelelő körülmények között. Tatiana?
Ő is.
Azt mondod, szakértője vagy a szerelemnek és az érzéseknek, de csak árulókat látsz
- mindenhol. - Nem, nem ezt mondom.
Én arról beszélek, hogy az árulás nem attól függ,
mennyire szeretsz valakit.
Attól függ, mennyire nehéz dilemmával szembesítenek.
Elárulnád a szerelmedet? Alapvetően nem.
És ha azt mondom, hogy ha elárulod,
kapsz egy gyógyszert, amivel megmentheted a bátyádat?
Ez az igazi dilemma.
Sergio Marquina. Érzelmi hidegség.
Nárcisztikus személyiségzavar.
Patológiás félénkség.
Pszichopátiás vonások...
- Igazi gyöngyszem. - Persze.
Egy amatőr szakértő jelentése, az alany kihallgatása nélkül.
Biztosíthatlak, hogy ennél sokkal szórakoztatóbb.
Klassz.
A pszichopaták szórakoztatóak.
Aztán itt a te profilod.
Az enyémben mi áll?
A gondoskodó lélek, aki ilyen rohadékokba szeret bele.
Idealizálod őket.
Aztán egyre jelentéktelenebbé válsz mellettük.
Kihasználnak és manipulálnak.
Mikor hallgattak el az ösztöneid, felügyelőnő?
Még mielőtt a Professzor feltűnt volna?
Mert Alberto vert téged.
Ez milyen módon aláz meg?
Először az anyám Alzheimerje, most meg a családon belüli erőszak.
Szerinted nincs ismétlődő motívum?
Nem volt olyan pillanat, mikor azt gondoltad:
„Vigyázz, ez a fickó lehet, hogy egy szemétláda!”
Mondd, hogy nem volt!
Annyit tudsz a protokollokról, mint én. Megvertelek ebben a játszmában.
Milyen hülye vagyok! Azt hittem, egymásba szerettünk.
Nem kértem, hogy gyere. Blöffölt.
Letette, és nem játszottuk ki a kártyánkat.
Téged vett célba, mert te vagy a gyenge láncszem.
Mit tett ő érted?
Elmenne érted egy szigetre a családjával?
Követné a te tervedet?
Voltál valaha te a főszereplő? Csak egyszer?
Vagy mindig loholtál utána, mint egy kiskutya?
Figyelmeztettelek Albertónál. Az a mocsok rohadék.
A mostani is ugyanilyen.
Nagyon egyszerű a kérdés, Raquel:
Megérdemled, hogy 30 évet börtönben tölts
egy ilyen maszkos bohóc miatt?
Ezredes úr,
ellenőriztem a jelentéseket,
és talán hibáztam,
de nem találtam semmit Murillo letartóztatásáról.
- Mit ellenőriztél? - Nem akarom, hogy formaságok...
Végülis... ez egy emberi jogi kérdés.
Beléd meg mi ütött? Csatlakoztál egy civil szervezethez?
Az Amnesty Internationalnél vagy?
- Ne szívass! - A törvény szerint...
Antoñanzas, tudod, mikor alkalmazzuk itt a törvényt?
Tippelj!
Gyerünk, válaszolj!
- Amikor... - ...a kedvem tartja, bazmeg.
Pontosabban, amikor olyanom van, bassza meg!
Szarok a letartóztatási jelentésekre és az eljárási garanciákra.
Világosan fogalmaztam?
Igen.
Akkor addig...
Addig az a kurva ott fog ülni alvás nélkül, és egy vödörbe fog hugyozni.
- Talán ez gondot okoz neked? - Nem, egyáltalán nem.
Akkor jó, Antoñanzas.
ÁTLÁTHATÓSÁGOT!
MAGASABB FIZETÉST!
ÉLJENEK A ROSSZAK! ÉLJEN A TŐKE!
A rendszer nem képvisel bennünket...
A Professzor szeretett volna röntgenlátást,
hogy lássa, Lisszabon ott van-e a vászon mögött. De nem volt Superman.
Ezért maradt Sherlock Holmes módszere.
Megérkezett a bankhoz, és nyomok után kutatott.
Talált hármat.
A furgon. Mit keresett ott?
És miért volt sáros?
CNP85600N.
Pakisztán eloszlatta a kétségeket.
A jármű a huelvai rendőrséghez tartozott,
nem messze onnan, ahol Lisszabont állítólag lelőtték.
Ángel.
A logika szerint követnie kellett volna a hamelni terv nyomait.
Hacsak nem akadt fontosabb dolga. Például Lisszabont Madridba szállítani.
És miért nem siratja a halott barátnőjét?
És Alicia Sierra. A fegyverszünet már órák óta tartott.
De ő ott volt. Legyen bármennyire is munkamániás,
most otthon kellene ülnie, és vízben áztatnia a bokáit.
Hacsak nem izgatta fel az ország egyik legkeresettebb bűnözőjének
kihallgatása.
Lisszabon életben lehetett. De meg kellett bizonyosodnia róla,
és üzennie kellett neki, hogy tudja, nem hagyja el.
Most ért ide a mentő, amit kommunikációra használtatok.
Tudod, ki fogja átvizsgálni?
Alberto, a volt férjed.
Ő a legjobb helyszínelő, és alig várja, hogy még jobban kibaszhasson veled.
De van más mód is.
Bemehetnék én, mindenki más előtt, és megszabadulhatnék a bizonyítékoktól.
Nem fogsz találni semmit.
Basszus, Raquel!
Akár az újoncok.
Mindig találunk valamit.
Találunk majd valamit, ami elvezet a családodhoz.
Majd meglátod.
Készüljön a következő öt a mosdóba a kolléganőmmel!
Gandía, most, hogy egy csapatban vagyunk, kérdezhetek valamit? Összezavarodtam.
Mi most a jók vagy a rosszfiúk vagyunk?
Felvágom a herezacskódat,
kiveszem belőle a golyóidat, és beledugom a szádba.
Az szuper lenne.
De a kezeid meg vannak kötve, haver.
Tudtad, hogy a bilincsek megbízhatósága egyetlen anatómiai koncepción alapszik?
A kézközépcsont miatt nem jön le.
De éppenséggel ezt az ízületet nagyon könnyű elmozdítani.
- Na ne mondja! - Nos...
ezek csak ötletek a szabadsághoz.
Szabad
Akár a hajnali napsugár
Szabad vagyok
Akár a tenger
Szabad
Akár a madár, amely megszökött börtönéből
És végre szárnyra kaphat
Szabad
Akár a szél, ami összegyűjti
Búm és bánatom
Egyre csak sétálok
Az igazságot keresvén És hogy végre megtudjam
Mi is a szabadság
Menj aludni!
Négy csücske van az ágyacskámnak, amit négy angyalka őriz nekem.
Lukács, Mátyás és József,
Urunk és Szűz Mária.
Antoñanzas.
Mit keres itt?
Le van...
Le van tartóztatva!
Térdre!
Csak próbálkoztam.
Térdre!
A feleségem és a lányaim ágyban vannak.
Nekik nem lesz bajuk.
Követed az utasításaimat, és válaszolsz néhány kérdésre!
Addig nem beszélek, amíg fegyvert fog a fejemre.
Beszélni fogsz.
Itt van nekünk, egy:
a mentő.
Kettő:
a dilis nagyi.
„Hol vagyok?
Jaj, nem megy.”
Három:
az anya nélküli kislány. „Anya!
Anyuci!”
Négy:
a Professzor szerelme.
Ami a börtönben két napig fog kitartani.
És most következzen a zárójelenet!
Ez hivatalos személy elleni erőszak. Nem tudja, mibe keveredik.
Fegyverszünet van.
Néha a fegyverszünet a legfontosabb a háborúban.
Nem...
Nem kapok levegőt.
Szedd össze magad, Antoñanzas!
Szedd össze magad!
Nem kapok levegőt.
Marseille.
Most jobb?
Ha együttműködsz,
a vád 12 évet kérvényez majd, amiből lesz 10.
Öt év után szabadulsz.
Alakulhat így is az életed.
Ha nem működsz együtt, 30 évet fogsz kapni.
Ez lesz az életed.
A döntés a tiéd, felügyelőnő.
A feliratot fordította: Somogyi Julianna