PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Myslíme, že láska se vyznává květinami a bonbony,
ale lásku jde vyznat i kladivem.
Nebo úhlovou bruskou.
Unést policejního důstojníka může být také vyznání lásky.
A zachránit ho ze dna jeho bazénu
taky.
Co se to tam sakra děje?
Co tam děláte?
- Předstírej, že jsme opilí. - To nebudu.
Dělej opilého, nebo ti zlomím vaz.
Že se nestydíte!
Zavolám policii!
Já jsem policista, madam.
- To je Benito! - Chceš je zavolat? Crrr, crrr.
Benito, co tě to popadlo?
Hraj, dělej.
Těch je plný dům.
A tvoje auto.
A auto tvojí ženy.
Vypadá to jako C-4, ale je to jen plast.
To je tvoje alibi. Nebyl bys zločinec, jen...
k smrti vyděšený otec, to oni pochopí.
Až se odsud dostanu, nahlásím to a vrátím se s 3 000 policisty.
Můžeme použít i opravdovou C-4.
Kdekoli si jen umíš představit.
Bum!
Nevykládej si to špatně.
Nechceme, abys to dělal pro peníze, ale...
chápeme nepříjemnosti, které by ti to mohlo způsobit.
Jeden milion eur.
Se svými penězi a alibi
si můžeš vybrat, ke komu se přidáš.
K ženě, která ilegálně zatýká lidi,
mučí je
a zneužívá moci, kterou jí dává ústava.
Nebo k nám.
Teď mi odpovíš na pár otázek.
O tom rozhodnu já.
Je inspektorka Murillová naživu?
No, je to možné.
Je ve stanu?
Je to možné.
Jen potřebuju, abys jí řekl, že Profesor ví, že je naživu.
Neuvěří mi.
Kdybych se s tebou setkal, tak bych tě zatkl.
Když budeš mít tyhle hodinky,
uvěří ti.
Každá láska má své hodinky, co tikají.
Vždycky běží nějaký odpočet.
Nestačí někoho milovat,
člověk musí taky přijít včas.
Co to má být?
To až se probudí.
To je krásný dar, krásné gesto.
Říkala, že by si o mě ani neopřela kolo.
Dám vám jednu radu:
Nezamilovávejte se během loupeže.
Přináší to smůlu.
Paulito!
Slečno Mariví!
MINDANAO 1. DEN LOUPEŽE
Telefon!
JIŽNÍ ŠPANĚLSKO 1. DEN LOUPEŽE
Mami?
Paulo, miláčku.
Jak se máš? Co jsi dneska dělala?
To samé co včera, mami.
Určitě jsi dnes dělala něco parádního.
Povídej mi o něčem.
Teď mě nic nenapadá.
Stýská se ti po mně?
Jo.
Copak? Ty se díváš na televizi, viď?
Ne, hrála jsem si s babičkou.
Dej mi ji, zlato.
Dobře. Babi!
Dceruško?
Je Paula v pořádku? Zní nějak divně.
To nevím.
Vypadá dobře.
Ale až přijdeš na večeři, můžeš se jí zeptat.
- Jasně, mami. - A nezapomeň koupit chleba.
Je šest ráno.
Sanitka už je v laborce.
Alberto tam bude za hodinu.
Jako lovecký pes.
Vyčmuchává cestu ke své nové kořisti: k vaší dceři.
Myslíš, že nechám její adresu připnutou magnetem na lednici?
Máš výčitky, že jsi špatná matka.
Ne každá matka si odjede
na pár týdnů na loupež a ani nezavolá.
Nemám pravdu? Co tvůj komplex špatné dcery?
Tvoje matka, fíha...
Ta si sama nezvládne ani dát přesnídávku.
Jaks to dělala?
Jak jsi volala z toho karavanu?
Možná tě to překvapí, ale mysleli jsme na to.
Ať si Alberto čmuchá jako prase a hledá lanýže.
Nic nenajde.
Co se ti stalo na té hlavě?
Jsem tou loupeží úplně posedlý, plukovníku.
Vstávám hrozně brzy. Nemůžu spát.
Zavazoval jsem si tkaničky a pořád jsem o tom přemýšlel,
a jak jsem vstal, tak jsem se praštil o okno, až jsem ho skoro vysadil.
Jsi jako já, Antoñanzasi.
Ani během příměří jsem nezamhouřil oka.
Ve tři ráno jsem koukal do stropu
a přemýšlel, jak nám zase Profesor zavaří.
Podívám se, jestli Sierrová nechce...
Murillová je v naprosté izolaci.
Jen jsem chtěl donést inspektorce kávu.
Murillová se může vidět jen se Sierrovou.
Celou noc ji nenechala spát. Má ji na kolenou.
Zajdeme si na něco spolu.
Největší nepřítel zločinu není policie.
Je to spěch.
Karavan byl čistý jako slovo boží.
Nechali jste ho...
jako nový.
Ale ta sanitka...
Odtamtud jste brali nohy na ramena.
Vždycky se něco zapomene. Vždycky.
Vlásek na polštáři...
Ponožka...
A kriminálka pak přijde s UV světlem a luminolem a... bum!
Máme vás.
Zopakuju ti nabídku:
Buď tam teď půjdu
a schovám ten vlásek, co vede ke tvé rodině,
nebo přijde tvůj ex
a vyřádí se na tobě.
Nemáš nic.
Vyhrožuješ mi tím, že možná něco najdete.
Víš co se děje? Těhotenství tě zjevně tak nabilo estrogenem,
že si připadáš jako nejveselejší holka v ulici.
A to práci neprospívá. Pomůže to při porodu,
ten je sakra těžký.
Co budeš dělat, až se to narodí?
Co to bude?
Ty to nevíš?
Chudinka malá.
Co se sakra stalo?
Oni byli bosí, ty jo.
Bosí? Kdo?
Rio a Stockholm.
- No a? - Jak, no a?
Kdo by se zul uprostřed loupeže?
Zout si boty na gauči uprostřed loupeže je divné.
Jsi blbej?
Kdyby si chtěli zašukat, tak si zašukaj... a nesundavají boty.
No...
Cos tady včera v noci dělal?
Tohle…
- Tohle jsi tu dělal? - Ano.
Zmlátíš chlapa,
naprosto zničíš její mínění o tobě,
a myslíš, že to napravíš srdíčkem?
A co mám dělat?
Změnit se.
V jejích očích jsi teď zlý chlap.
Násilník.
Jak se do tebe zamilovala?
Střelil jsem ji.
Střelil jsem ji do nohy, abych ji zachránil.
Abych ji zachránil.
Já nevím.
Skvěle jsem jí zatančil.
- Tys jí zatančil? - Ano.
Zatančil.
Povídal jsem jí příběhy.
Hodně jsme se smáli.
A...
Jak dlouho už jí nepovídáš příběhy? Kdy jsi ji naposledy rozesmál?
Kdy jsi jí naposledy... zatančil?
Hej, Rio, donesl bys mi kafíčko? Černé.
Vymyslel jsem plán. Jestli se odsud dostaneš, tak díky mně.
Co trocha vděku?
Jsi svázaný. Proč si nezdřímneš?
Chci aspoň trochu vody, nic víc, prosím.
Jen trochu vody.
Promiň, ale...
Díky.
Vypadáš příšerně.
Nemůžeš spát?
Kolikrát za noc se budíš? Třikrát, čtyřikrát, víckrát?
Hej, Rio...
Kdybys něco potřeboval...
třeba si chtěl popovídat, jsem tu.
Děkuju.
On je nejslabší článek.
Palpitace, nadměrné pocení, nespavost.
Musíš utéct během jeho hlídky.
Nebude schopný zmáčknout spoušť.
Proč myslíš, že tě nezabiju, až budu volný?
No...
Já ti rozmlátil hlavu.
Tys mi zrasil oči.
To je remíza. Džentlmenská dohoda.
Chceš, abych ti věřil, ty sráči?
Jen říkám, že venku vyhlásili příměří.
Nepřijede obrněná dodávka.
Jsme v zasrané studené válce.
- A ty a já jsme zajatci. - No a?
Potřebujeme agenta chaosu, tím bys měl být ty.
Jako ta věc z Vetřelce.
Jako John McClane ve Smrtonosné pasti.
RETENČNÍ NÁDRŽ NEVSTUPOVAT
Jdeme.
Když Profesor přijel k retenční nádrži, myslel na Raquel,
stejně jako Alberto, když vstoupil do sanitky.
Zvláštní, jak je možné myslet na stejnou osobu
ve stejnou dobu tak odlišnými způsoby.
Láska prý hýbe světem.
Ale nenávist jí šlape na paty.
Měla jsi pravdu.
Lisabon je naživu.
Kde je?
Prozatím ve stanu. Nejspíš ji vyslýchají.
- Jak dlouho ji tam můžou držet? - To nevím.
Ale nemyslím, že se budou držet obvyklých 72 hodin.
Někdy ji převézt musí.
- Co ji zachránit? - Při převozu ne.
To by nešlo. Tak to bylo u tebe. Čekají to. To je sebevražda.
Tak co budeš dělat?
Mají Lisabon, která má v hlavě celý plán.
Včetně toho místa, ze kterého teď voláš.
Profesore?
Já nevím.
Jsem hrozně unavený, Tokio. Nemůžu... Nemyslí mi to.
Ale najdu řešení. Neboj se.
Dělám ravioli. Potřebujete energii.
- Je Palermo stále svázaný? - Ano.
Chci, abys mu řekla tohle...
Ne, nic mu říkat nebudu.
Pokousal by mě jako zvíře.
Ale budeš muset. Řekneš mu přesně tohle:
„Máš vzkaz od Profesora.
Lisabon je naživu.
Drží ji ve stanu.
Musíš vymyslet způsob, jak ji zachránit.“
- Neudělá to. - Poslouchej mě, Tokio.
Jen se snažím, aby se Palermo znovu zamiloval do plánu.
Potřebuju ho na naší straně.
Řekni mu to. A já už něco vymyslím.
Rozumíš?
Rozumím.
Jdu na záchod. Nechceš jít se mnou, Sergio?
Měl jsi někdy tu čest, aby ti zkušený muž
udělal velice obratnou felaci?
Je naprosto nepředvídatelný.
Jen ti galantně nabídl felaci, Sergio.
- Neví... - Víš dobře, co myslím.
Je to neovladatelný, nemocný egomaniak.
Respektuje hierarchii.
To mu při loupeži vydrží dvě tři hodiny, jednu noc.
My se bavíme o několika dnech.
A pod nesrovnatelně vyšším tlakem.
- Mám ho pod kontrolou. - Nemáš!
- Mám, dokonce už léta. - Nemáš. Je to egomaniak.
Je posedlý mocí.
A to znamená jediné:
Když nevelí, udělá cokoli, aby velel.
A nezastaví se před popravováním, zradou ani rozpoutáním chaosu.
Je to posedlý egomaniak, věří si a je to génius.
Jako ty.
Jestli chceš, najmi druhořadé lidi. Půjdou za tebou jako ovce.
Ty to nechápeš. To, že je génius, je komplikace.
Je nebezpečný, protože ho neodhadneme.
Jsi můj bratr.
Tebe bych nechal velet jakékoli loupeži bez mrknutí oka.
Ale jeho...
Věřit mně, a jemu ne, je chyba. On je důvěryhodnější.
Dvě piva, prosím.
Už nejez ty arašídy.
Máš nadváhu zvíci orangutana.
Kdo se vysmívá mému motýlku, vysmívá se mně.
A kdo se vysmívá mně,
bude na dnešek 17. března vzpomínat po zbytek života,
i když ještě nevíme proč.
Není to fascinující?
Stalo se něco?
Vůbec ne.
Na většině ploch jsou otisky prstů.
Na stěnách jsou plány, mapy, diagramy...
Vidím troubu.
Pravděpodobně ji používali k ničení důkazů.
Prohlédnu ji.
Úlomky plastu, možná z nějakého elektronického zařízení.
Začínám odebírat spálené kousky.
Myslím, že něco máme.
- Co se děje? - Nic.
Takže já jsem Maserati?
Do prdele. Ještě to mohli dát do novin.
To nic.
- Jestli chceš, svezu tě. - Co to kruci říkáš?
Jen svezení, nic víc.
Nic víc?
Pak zmáčkneme tlačítko, vymažeme kazetu,
zničíme černou skříňku a jako by se nic nestalo.
Mónica mě nechala.
Jsem volný.
Nepotřebuju mazat černé skříňky.
Vezmu Maserati, dám pedál až na zem a budu ho drtit, dokud se nespálí gumy.
S ledovým klidem.
- Jsi velký chlapák, co? - Pořádný, tak si dej pozor.
Abys nemusela do opravny nechat vyměnit odpružení.
Jen počkej, jak dopadne podvozek.
Děsivé.
Ten parchant nechává falešné stopy i v bidetu.
Určitě to tam nastrčili.
Byl schovaný a přitavený na dně trouby.
To tam nemohli nastrčit.
Tak co?
Každá SIM karta má v plastu vyryté až 19místné číslo,
které je unikátní.
Na téhle zmizelo, když ji pálili, ale během hoření
se plast ohnul přes kovový čip
a otiskl na něj sedm čísel.
Prověřili jsme to s operátory,
a těm posledním číslům odpovídá 354 karet.
Jednu někdo koupil před třemi měsíci a zaznamenala jen jeden hovor.
Proběhl během loupeže.
Bingo!
- Kam volali? - Počkej!
Trochu napětí, ne?
Na Mindanao na Filipínách.
Kurva, já to věděla!
Promluvíme s Interpolem.
- Ano? - Mindanao, Filipíny. Vědí to.
- Jak? - Napůl spálená SIM karta. V sanitce.
Pro tebe se nic nemění.
Musíš za ní hned do stanu, ukázat jí ty hodinky
a říct jí: „Jsem s tebou.“
Jako já? Mám to říct takhle?
Prosím?
„Jsem s tebou“ může být matoucí.
Může si říct, že jsem divný. Komunista.
Jasnější by bylo: „Profesor je s tebou.“ Ve třetí osobě.
Prostě jí ukaž ty hodinky. To je všechno.
Rozumím.
Vezmi rukojmí ven.
Všichni vstávejte a ke schodům.
Jak snášíš tlak velení?
Fantasticky.
Jsem jedno velké ucho. Poslouchám.
Máš zprávu od Profesora:
Lisabon je naživu.
Je ve stanu. Vymysli způsob, jak ji zachránit.
To je rozkaz.
Nejdřív uděláš vzpouru, a teď mi dáváš rozkazy.
Zvláštní. Je to nejspíš...
dost nebezpečné, ale také...
pochopitelné, samozřejmě.
Tady jsou, emancipované ženy.
To jsou kecy.
- A teď to skončí, holka. - Hotovo?
Co máš za problém?
Já?
Jsi naštvaný na mámu?
Že tě dost dlouho nekojila?
Proto hledáš rozlité mléko, nad kterým bys, chudinko, plakal?
Rozkaz je od Profesora.
Ten má taky péro, jako ty.
Jsou v Mindanau.
Do 24 hodin je najdeme.
Znáš protokol.
Paula přijede sem,
tebe shledají vinnou z únosu dítěte,
přijdeš o opatrovnictví
a ona půjde bydlet k tátovi.
Přišla jsi mi říct, že jsem v háji?
To už vím.
Jak se to vezme.
Nechám tě jim zavolat. Tady a teď.
Tím je zachráníš.
Až přijedeme k nim do Mindanaa, už tam nebudou.
Máme smůlu.
Taky nejsem nadšená, že Paulu dostane ten hajzl.
Copak teď asi dělá?
Zavři oči. Představ si ji.
Zachumlaná.
Vlasy rozprostřené přes deku. Skoro cítím její vůni.
Zavři oči. Představ si ji.
Zavři je.
O co se snažíš, Alicio?
Je to jen pět let čekání.
Pak se zase uvidíte.
Poběží za tebou. „Mamí!“
Takhle tě obejme, ovine se okolo.
Rukama i nohama, jako opička.
A ty ji k sobě přivineš,
vezmeš jí hlavu do dlaní
a podíváš se na ni.
A ona tě nepustí.
Pořád opakuje
jako mantru, co ji zachrání od všeho zlého:
„Mami, neodcházej.“
Raquel,
vím, že ho miluješ. A on tebe.
Právě proto.
Co by podle tebe řekl, ať uděláš?
Nabídla jsem ti...
pět let ve vězení.
Změním to na pět minut.
Nabízím ti svobodu.
Sergio půjde do vězení. Ty budeš volná.
Tvoje zatčení není oficiální.
Zavolej jim, budou v bezpečí...
a ty budeš za 24 hodin u nich.
Už po tobě nepůjdeme.
Bude po všem, holka.
Lepší?
Tak co?
Vyspal ses?
Snažil jsem se, ale nejde to.
Máš noční můry?
Jen zavřu oči, prožívám všechno znovu.
Co se stalo s tím alfa samcem?
Já myslela, že jsi volný.
O čem se asi baví?
Ahoj, krásko.
Pozvu tě na svůj ostrov.
Pokud tedy moc nepaříš.
Já na hlasitou hudbu moc nejsem.
Když mě pozveš, ukážu ti svoje nejlepší bikiny.
Proč jsi nám nic neřekl?
Nemohl jsem.
Je důležité o tom mluvit, Rio.
Jednou večer mě vytáhli z cely
a donutili vykopat si v poušti vlastní hrob.
Jsem tak milá holka.
Proto se celý den usmívám jako blbec.
Pak jsem do té díry musel dát rakev.
A oni mě donutili do ní vlézt.
Pak na ni začali házet písek.
Tak mě pohřbili.
A nechali mě tam.
Ve tmě.
V tichu, mohl jsem sotva dýchat.
Klid.
Jsem tady s tebou.
Víš, na co jediné jsem myslel?
Na co?
Že to Profesora měli pohřbít zaživa, ne mě.
Promiň.
Podívej na ně.
Pojď, jdeme.
Omluv mě na chvíli. Jdu na záchod.
Ty mi nevěříš.
Jsem egomaniak.
Dodržím plán, jen pokud bude můj.
Jsem posedlý velením.
Tolik, že když věci nedopadnou podle plánu...
Mohl bych být riziko, že?
Ano.
To si myslím.
Přečetl jsi mě.
Ale s jedním jsi nepočítal.
Nejenže miluju tvého bratra,
ale taky miluju plán...
a to stejnou měrou.
Tebe bych zradil bez váhání.
A zbytek party taky.
Ale plán bych nezradil nikdy.
Tomu jsem věrný.
Je to mnohem víc než loupež, ty to dobře víš.
Zatím plán není dokonalý, to uznávám.
Je to nedokončená báseň.
Potřebujeme tě, bratře.
Prosím.
Tam venku jsi vypadal statečně.
To je obdivuhodné.
Chvályhodné.
Nech mě projít.
Vypadal jsi statečně, ale teď to musíš dokázat.
Koukneme se na tvoje koule.
Vydrž.
Počkej. Řekni mi, co bys radši.
Smrt?
Podívej se na mě. Nebo impotenci?
Rozhodování je někdy těžké.
Otázka pro mě: Co udělám blbci, co se směje mému motýlku?
Otázka pro tebe: Stojí zato žít bez penisu?
Trvá mu to dost dlouho.
Vyřizuje si na záchodě účty s tím tlusťochem.
Něco bychom slyšeli.
Skutečný chaos, vážený Sergio...
nedělá hluk.
Palermo byl loupeži věrný.
Ale pro jeho hlavu to znamenalo jediné:
Aby loupež mohla pokračovat, musel velet on.
Jen tak mohl tiše zařídit, abychom neslyšeli chaos přicházet.
Víš, co máš dělat. Nebuď srab.
Musíš si vyhodit ten kloub
mezi záprstní a zápěstní kůstkou.
Pevně, bez váhání.
Takhle ho otočíš.
Funguje to na všechna pouta.
Budu vás asi muset rozsadit.
Trošičku to bolí.
Ale ta svoboda bude stát za to, nemyslíš?
No tak.
Stůj!
- Stůj. - Klid, hochu.
Jsem jen pitomá ochranka.
Na zem.
- Tak to ne. - Řekl jsem na zem.
Co uděláš? Zastřelíš mě, neozbrojeného?
Když budu muset, zastřelím tě.
Zastřelíš neozbrojeného otce rodiny, který se jen snaží utéct?
Do toho.
Tady jsem.
Ani hnout!
Lehni si kurva na tu zem!
Ty nevystřelíš.
Na zem!
Ani hnout, do prdele!
Říkám ani hnout!
Měj se.
Překlad titulků: Anna Perglerová