EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Kjærlighet erklæres med blomster og sjokolade,
men den kan også erklæres med en hammer.
Eller med en vinkelsliper.
Å kidnappe en politimann kan være en kjærlighetserklæring.
Å redde ham fra bunnen av bassenget er en annen.
Hva faen er det som skjer?
Hva driver dere med?
-Lat som vi er fulle. -Nei, jeg vil ikke.
Spill full, ellers knekker jeg nakken din.
Eier dere ikke skam?
Jeg ringer politiet!
Jeg er politiet, frue.
-Det er Benito! -Vil du ringe dem? Ring.
Benito, hva gjør du?
Spill, kom igjen.
Huset er fullt av dem.
Og i bilen din.
Og i din kones bil.
Det ser ut som C-4, men det er bare plast.
Det er alibiet ditt. Du er ikke kriminell, du...
...er en redd far, og de vil forstå.
Når jeg er ute, anmelder jeg deg og kommer med 3 000 politifolk.
Vi kan også bruke ekte C-4.
Hvor enn du kan forestille deg.
Bang!
Ikke misforstå.
Vi vil ikke at du gjør det for penger,
men vi forstår besværet dette kan forårsake.
Én million euro.
Med pengene og alibiet, kan du velge hvem du vil støtte.
En kvinne som arresterer folk ulovlig,
torturerer dem, og misbruker makt gitt av grunnloven.
Eller oss.
-Nå skal du svare på noen spørsmål. -Det avgjør jeg.
Er førstebetjent Murillo i live?
Muligens.
Er hun i teltet?
Muligens.
Du må fortelle henne at Professoren vet at hun lever.
Hun vil ikke tro meg.
Om jeg møtte deg, hvorfor arresterte jeg deg ikke?
Hvis hun ser at du bruker denne klokka, vil hun tro deg.
For når det gjelder kjærlighet, tikker alltid klokka.
Det er alltid en nedtelling.
Å elske noen er ikke nok, du må rekke det i tide.
Hva er det?
For når hun våkner.
Det er en vakker gave og gest.
Hun sa hun ikke ville røre meg med en ildtang.
La meg gi deg et råd:
Ikke bli forelsket under et ran.
Det betyr ulykke.
Paulita!
Fru Mariví!
RANETS FØRSTE DAG
Telefon!
SØR-SPANIA RANETS FØRSTE DAG
Mamma?
Paula, skatt.
-Hvordan går det? Hva har du gjort i dag? -Det samme som i går, mamma.
Du har sikkert gjort noe gøy i dag.
Fortell om noe.
Jeg kommer ikke på noe nå.
Savner du meg?
Ja.
Hva er galt? Du ser på TV, ikke sant?
Nei, jeg lekte med bestemor.
La meg snakke med henne.
Ok. Bestemor!
Kjære?
Er Paula ok? Hun høres rar ut.
Jeg vet ikke.
Hun virker ok.
Men du kan snakke med henne når du kommer hjem til middag.
-Ja, mamma. -Og ikke glem å kjøpe brød.
Klokka er seks om morgenen.
Ambulansen er allerede på kriminallaben. Om én time vil Alberto være der.
Som en blodhund.
Sniffer seg frem til sitt nye bytte: datteren deres.
Tror du adressen hennes henger på kjøleskapsdøra?
Du synes sikkert at du er en dårlig mor.
Man drar ikke avgårde på et ran for noen uker uten å ringe.
Tar jeg feil? Hva med ditt dårlig-datter-kompleks?
Fordi moren din…
Du klarer ikke å la henne spise yoghurt alene.
Men hvordan?
Hvordan ringte du fra bobilen?
Dette kan overraske deg, men vi tenkte gjennom det.
Alberto kan gå inn som en gris på trøffeljakt.
Han vil ikke finne noe.
-Hva har skjedd med hodet ditt? -Jeg er besatt av ranet, oberst.
Jeg våkner veldig tidlig. Jeg sover ikke.
Jeg knyttet skolissene mens tanker om ranet raste i hodet,
da jeg reiste meg slo jeg hodet i vinduet og knuste det nesten.
Du er som meg, Antoñanzas.
Selv med våpenhvilen, fikk jeg ikke sove.
Jeg var våken klokken tre og lurte på hvordan Professoren ville skru oss i dag.
Jeg skal sjekke om Sierra trenger...
Murillo sitter i isolasjon.
Jeg skal bare gi førstebetjenten kaffe.
Murillo kan bare ha kontakt med Sierra.
Sierra holdt henne våken i natt. Hun sliter henne ut.
La oss ta en kaffe, du og jeg.
Et lovbrudds verste fiende er ikke politiet.
Det er hastverk.
Bobilen var helt ren.
Dere forlot den... som ny. Men ambulansen...
Dere stakk i full fart.
Det ligger alltid noe igjen. Alltid.
Litt hår på en pute...
En sokk...
Så kommer kriminalteknikerne med UV-lys og luminol, bang!
Har deg.
Jeg gjentar tilbudet:
Jeg går dit nå og fjerner det håret som fører oss til familien din.
Eller så venter vi på at eksen din skrur deg.
Du har ingenting.
Du truer meg med: "Kanskje vi finner noe."
Vet du hva? Graviditeten gjør deg så høy på østrogen
at du føler deg som den mest optimistiske kvinnen i Spania.
Det er ikke ment for jobb, men for fødselen som er jævla vanskelig.
Hva med etter fødselen?
Hvilket kjønn er det?
Vet du ikke?
Stakkars liten.
Hva faen skjedde?
De var barbeinte.
Barbeinte? Hvem?
Rio og Stockholm.
-Hva så? -Hva mener du?
Hvem går barbeint midt i et ran?
Å ta av seg skoene midt i et ran er rart.
Er du dum?
Hvis de tenkte på å knulle, ville de gjort det, ikke tatt skoene av.
Vel...
Hva gjorde du her i går kveld?
Vel, dette.
-Var det dette du drev med? -Ja.
Du banket opp en mann, endret hennes syn på deg,
og du tror det vil hjelpe å gi henne et hjerte?
Hva kan jeg gjøre da?
Endre deg.
I hennes øyne er du en skurk nå.
En voldelig fyr.
Hvorfor falt hun for deg?
Jeg skjøt henne i beinet. Jeg skjøt henne for å redde livet hennes.
For å redde livet hennes.
Jeg vet ikke.
Jeg danset for henne.
-Du danset for henne? -Ja.
Jeg danset for henne.
Jeg fortalte henne historier. Vi lo mye sammen.
Og...
...når fortalte du historier sist? Når fikk du henne til å le?
Når danset du for henne sist?
Rio, kan du skaffe meg en svart kaffe?
Jeg klekket denne planen. Du er trygg takket være meg.
Hva med litt takknemlighet?
Du er bundet. Du burde sove.
Kan jeg få litt vann i det minste?
Bare litt vann.
Beklager, men…
Takk.
Du ser forferdelig ut.
Får du ikke sove?
Hvor ofte våkner du om natten? Tre, fire ganger, flere?
Hei, Rio,
hvis du trenger noe, å snakke, hva som helst, er jeg her.
Takk.
Han er det svakeste leddet.
Hjertebank, overdreven svetting, søvnløshet.
Du må bryte deg fri mens han er på vakt. Han klarer ikke å avfyre våpenet.
Hva om jeg dreper deg så snart jeg er fri?
Vel, jeg flerret opp pannen din. Du skadet øynene mine.
Det er uavgjort. En overenskomst mellom herrer.
Ber du meg stole på deg, din jævel?
Det er erklært våpenhvile der ute. Ingen panservogner er på vei inn.
Det er en kald krig.
-Og vi er fanger. -Hva så?
Du burde bli den kaosagenten vi trenger.
Som skapningen i Alien.
Som John McClane i Die Hard.
UTJEVNINGSMAGASIN INGEN ADGANG
Kom igjen.
Da han ankom utjevningsmagasinet, tenkte Professoren på Raquel,
det gjorde også Alberto da han gikk inn i ambulansen.
Det er rart hvordan man kan tenke på samme person,
samtidig, på så forskjellige måter.
De sier at kjærligheten styrer alt.
Men hat ligger ikke langt etter.
Du hadde rett.
Lisboa lever.
Hvor er hun?
I teltet. Jeg tror hun blir avhørt.
-Hvor lenge kan de holde henne? -Jeg vet ikke.
Men jeg tror ikke de holder seg til 72 timer.
De overfører henne på et tidspunkt.
-Kan hun reddes? -Ikke under overføring.
Vi gjorde det med deg. De forventer det. Det ville vært selvmord.
Så hva skal du gjøre?
De har Lisboa, som har hele planen i hodet.
Inkludert stedet du ringer meg fra.
Professor?
Jeg vet ikke.
Jeg er så sliten. Jeg kan ikke tenke.
Jeg skal finne en løsning. Ikke vær redd.
Jeg lager ravioli. Du trenger energi.
-Er Palermo fortsatt bundet? -Ja.
Jeg vil at du skal si ham dette…
Nei, jeg vil ikke si ham noe.
Han vil glefse som et dyr.
Vel, du må. Si nøyaktig dette:
"Jeg har en beskjed fra Professoren.
Lisboa lever.
Hun blir holdt i teltet.
Du må tenke ut en måte å redde henne på."
-Han vil ikke gjøre det. -Hør på meg.
Alt jeg prøver å gjøre, er å få Palermo til å forelske seg i planen igjen.
Jeg trenger ham tilbake på vår side.
Gi ham beskjeden. Jeg skal tenke ut noe.
Forstått?
Forstått.
Jeg går på toalettet. Vil du bli med meg?
Har du noensinne fått oralsex av en mann med utrolige ferdigheter?
Han er fullstendig uforutsigbar.
Han tilbød deg bare oralsex.
-Han vet... -Du vet hva jeg mener.
Han er ukontrollerbar og narsissist.
-Han respekterer hierarkiet. -Han vil holde ut i timer, eller en natt.
Vi snakker om flere dager. Under uendelig mye press.
-Jeg kan kontrollere... -Det kan du ikke!
-Jeg har gjort det i årevis. -Nei. Han er narsissist.
Han er besatt av makt.
Det betyr bare én ting:
Om han ikke er lederen, vil han gjøre alt for å endre det.
Og han vil ikke nøle med å drepe, forråde eller skape kaos.
Han er en sykelig narsissist, han tror at han er et geni.
Som deg.
Om du vil, bruk de middelmådige. De vil følge deg som sauer.
Du forstår ikke. At han er et geni, kompliserer ting.
Han vil ta oss på senga.
Du er broren min.
Jeg ville gitt deg ansvaret for et ran uten å nøle.
Men han…
Jeg er mindre pålitelig enn ham.
To øl, takk.
Ikke kjøp flere peanøtter.
Du er allerede overvektig.
Hvis du ler av sløyfen min, ler du av meg.
Og hvis du ler av meg, vil du huske den 17. mars resten av livet,
men vi vet ikke helt hvorfor ennå.
Er det ikke spennende?
Er det noe galt?
Ikke i det hele tatt.
Det er fingeravtrykk på overflatene.
Veggene er dekket med planer, kart, diagrammer…
Jeg ser en ovn.
Den er nok brukt for å ødelegge bevis.
Jeg skal undersøke den.
Det er noen plastfragmenter, kanskje fra en elektronisk enhet.
Jeg skiller de brente bitene.
Jeg tror jeg har noe.
-Hva er galt? -Ingenting.
Så jeg er en Maserati?
Faen heller, sa han det til avisene også?
Det er greit.
-Du kan få en kjøretur om du vil. -Hva i helvete?
Det er bare en kjøretur.
"Bare?"
Så trykker vi på en knapp, sletter teipen,
ødelegger den svarte boksen, og det blir som om ingenting skjedde.
Mónica dumpet meg.
Jeg er en fri mann.
Jeg trenger ikke å slette noe.
Jeg tar Maseratien, setter gassen i bånn og svir gummi mens jeg gjør smultringer.
Med is i magen.
-Du er macho, hva? -Veldig macho, så pass deg.
I tilfelle du må til verkstedet for å skifte fjæring.
Vent til du ser tilstanden på chassiet.
Skummelt.
Han etterlater til og med falske spor i bideet.
De plantet det sikkert.
Det lå nederst i ovnen, smeltet. Det kan umulig være plantet.
Så?
Plasten på et SIM-kort er inngravert med et unikt nummer på opptil 19 siffer.
Det forsvant da det ble brent, men under prosessen
bøyde det seg over metallet og merket det med sju tall.
Vi har kryssjekket med telefonselskapene og fant 354 SIM-kort som har de sifrene.
Et av dem ble kjøpt for tre måneder siden og har bare ringt ett anrop.
Under ranet.
Bingo!
-Hvor ringte de? -Vent!
Litt spenning, eller?
Mindanao i Filippinene.
Faen, jeg visste det!
Vi snakker med Interpol.
-Hallo? -Mindanao i Filippinene. De vet det.
-Hvordan? -Et halvbrent SIM-kort. I ambulansen.
Ingenting endrer seg for deg. Du må gå inn og vise henne klokken.
-og si til henne: "Jeg er med deg." -Er jeg? Skal jeg si det sånn?
-Unnskyld? -"Jeg er med deg" kan være forvirrende.
Hun kan tro jeg er rar. En kommunistbetjent.
Sier jeg "Professoren med deg", er det bedre. I tredje person.
Bare vis henne klokken. Det er alt.
Forstått.
-Få gislene ut. -Alle reiser seg og går til trappa.
Hvordan er presset som leder?
Fantastisk.
Jeg lytter.
Du har fått en beskjed fra Professoren: "Lisboa lever.
Hun er i teltet. Tenk ut en måte å redde henne på."
Det er en ordre.
Først kupper du operasjonen, og nå gir du ordre.
Det er rart. Det er en farlig ting å gjøre, men også forståelig.
Der er de, de sterke kvinnene.
Dette er pisspreik.
-Og det avsluttes snart. -Ferdig?
Hva feiler det deg?
Feiler meg?
Er du sint på moren din?
Ammet hun deg ikke lenge nok?
Er det derfor du fortsetter å lete etter noe å klage på?
Ordren kommer fra Professoren.
Han har en pikk, akkurat som deg.
De er i Mindanao.
Om 24 timer har vi funnet dem.
Du kjenner protokollen:
Paula kommer hit, du dømmes for kidnapping,
du mister foreldreretten, og hun flytter inn hos faren sin.
Har du kommet for å si at jeg er kjørt? Det vet jeg allerede.
Det kommer an på.
Jeg lar deg ringe dem. Her og nå.
Du kan redde dem.
Når vi kommer til huset i Mindanao, er de ikke der. Vi dreit oss ut.
Jeg liker heller ikke at Paula skal bo hos Alberto.
Hva gjør hun nå, tro?
Lukk øynene. Se henne for deg.
Hun ligger i senga.
Håret spredt utover puta. Du kan nesten lukte henne.
Lukk øynene. Se henne for deg.
Lukk dem.
Hva gjør du, Alicia?
Det er bare fem års ventetid. Så får dere se hverandre igjen.
Da kommer hun løpende. "Mamma!"
Hun klemmer deg sånn.
Armene og beina rundt deg som en liten ape.
Og du presser henne mot deg og holder ansiktet hennes.
For å se på henne.
Men hun slipper ikke.
Hun gjentar seg uendelig,
et mantra som vil redde henne fra det onde:
"Mamma, ikke forlat meg.
Mamma, ikke forlat meg."
Raquel,
jeg vet at du elsker ham, og han elsker deg.
Nettopp derfor.
Hva tror du han vil be deg gjøre?
Jeg tilbød deg... fem år i fengsel. Jeg endrer det til fem minutter.
Jeg tilbyr deg frihet.
Sergio havner i fengsel. Du går fri.
Arrestasjonen din var aldri offisiell.
Ring dem, få dem i sikkerhet. Du er hos dem om 24 timer.
Vi kommer aldri etter deg.
Alt ordner seg, vennen.
Bedre?
Vel?
Fikk du hvilt deg?
Jeg prøvde, men får ikke sove.
Har du mareritt?
Når jeg lukker øynene, gjenopplever jeg alt.
Hei, hva skjedde med alfahannen? Jeg trodde du var en fri mann.
Hva snakker de om?
Kom, søta.
Kom til øya mi om du vil.
Gitt at du ikke fester mye.
Jeg liker ikke så bråkete musikk.
Hvis du inviterer meg, skal jeg vise deg bikinien min.
Hvorfor sa du ikke noe?
Jeg kunne ikke.
Du må snakke om det, Rio.
De tok meg ut av cellen en kveld og tvang meg til å grave min egen grav.
Jeg er så søt.
Det er derfor jeg smiler hele dagen.
Så måtte jeg plassere en kiste i hullet.
Jeg måtte legge meg i den.
Så kastet de sand på toppen.
Jeg ble begravet.
Og de etterlot meg der.
I mørket.
I stillhet og knapt i stand til å puste.
Rolig.
Jeg er her med deg.
Jeg tenkte bare på én ting.
Hva da?
Det burde vært Professoren som ble levende begravd, ikke meg.
Beklager.
Se.
Kom igjen, vi går.
Unnskyld meg. Jeg går på toalettet.
Du stoler ikke på meg.
Jeg er en narsissist.
Jeg vil bare følge min plan.
Jeg er besatt av å være sjef. Og hvis ting ikke går etter min plan...
...kan jeg bli en risiko.
Ja.
Det er det jeg tror.
Du leser meg godt.
Men det er noe du ikke har tenkt over.
Det er ikke bare at jeg elsker broren din, jeg elsker planen like mye.
Jeg ville forrådt deg, absolutt.
Og resten av gjengen også. Men jeg vil aldri svikte planen.
Der ligger lojaliteten min.
Dette er mye mer enn et ran, og du vet det.
Akkurat nå er ikke planen perfekt, jeg godtar det. Det er et uferdig dikt.
Vi trenger deg, bror.
Vær så snill.
Du virket veldig modig der ute.
Det er beundringsverdig.
Prisverdig.
Slipp meg forbi.
Du virket veldig modig tidligere, men nå må du bevise det.
Få se ballene dine.
Vent.
Vent litt. Si hva du foretrekker?
Døden?
Se på meg. Eller impotens? Av og til må man ta tøffe avgjørelser.
For meg: Hva gjør jeg med idioten som ler av sløyfa mi?
For deg: Er livet verdt å leve uten penis?
Han er lenge borte.
Han banker opp den feite fyren på do.
Vi hadde hørt noe.
Ekte kaos, kjære Sergio…
...bråker ikke.
Palermo var lojal mot ranet.
Men i hodet hans betydde det bare én ting:
For at ranet skulle fortsette, måtte han ta ledelsen tilbake.
Det var hans måte å sørge for at vi ikke så kaoset komme.
Du vet hva du må gjøre. Ikke vær feig.
Du må dislokere leddet
mellom den første metakarpen og trapesbenet.
Bestemt, uten å nøle.
Du vrir det rundt slik.
Det fungerer med alle håndjern.
Jeg må skille dere, som barn.
Det gjør litt vondt.
Men det er friheten verdt, sant?
Kom igjen.
Ikke rør deg!
-Ikke rør deg. -Rolig.
Jeg er bare en sikkerhetsvakt.
Ned på gulvet.
-Aldri i livet. -Jeg sa, ned på gulvet nå.
Hva skal du gjøre? Skyte meg, ubevæpnet?
Jeg sverger, jeg skyter om jeg må.
Skal du skyte en ubevæpnet far som bare prøver å rømme?
Vær så god.
Her er jeg.
Ikke rør deg!
Kom deg ned på det jævla gulvet!
-Du skyter ikke. -Ned på gulvet!
Ikke rør deg, for faen!
Jeg sa, ikke rør deg!
Sees snart.
Tekst: Anya Bratberg