‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫אבא.‬ ‫-כן, אגיד לו עכשיו.‬
‫ברור, עכשיו כשהוא... אני לא יודע.‬
‫בסדר. אבא, הנה הוא בא.‬
‫הנה הוא בא.‬
‫פרופסור, אדוני ירצה קפה?‬
‫כן, זה יהיה נהדר, תודה.‬
‫בוקר טוב.‬
‫הנה הקפה שלך.‬
‫ועוגיות?‬
‫כן... תודה.‬
‫יש לכם משהו לומר?‬
‫בוא נראה.‬
‫יש דבר אחד.‬ ‫-נכון.‬
‫עניין קטן.‬
‫יש לך אחים?‬ ‫-מוסקבה, בבקשה.‬
‫בלי שאלות אישיות.‬ ‫זה אחד החוקים הראשונים, בבקשה.‬
‫יש לי חבר שהוא כמו אח בשבילי.‬
‫הוא היה איתי במכרה, במעשי שוד ובכלא.‬
‫וזו הבעיה.‬
‫שחררו אותי, אבל נותרו לו חמש שנים.‬
‫חמש שנים, פרופסור.‬
‫כן, טוב, סליחה, אבל אני לא רואה‬ ‫מה אוכל לעשות למען‬‫...‬
‫חברך או אחיך,‬‫ ‬‫או מי שלא יהיה.‬
‫לא, הבן שלו.‬
‫הבן שלו?‬ ‫-כן, חואניטו, בן הסנדקאות שלי.‬
‫והוא גם כמו אח בשבילי.‬
‫הבטחתי שאשמור עליו כשאצא מהכלא.‬
‫לא ראינו אותו הרבה זמן‬ ‫ושמענו שמצבו לא כל כך טוב.‬
‫הוא מחוסר עבודה, כמעט חסר כל.‬
‫חשבתי שאוכל להחזיר אותו למסלול‬ ‫ולהביא אותו לכאן.‬
‫לקחת חלק בשוד זו חזרה למסלול?‬
‫טוב, זה שוד מכובד.‬
‫תסתכל על הבחור הזה.‬ ‫לא ראיתי אותו כל כך ממוקד בחיי.‬
‫ואם זה ילך טוב,‬ ‫יהיה מספיק שלל לעוד אחד, נכון?‬
‫אני מצטער, אבל...‬ ‫-פרופסור.‬
‫הבחור הזה מדהים.‬ ‫אני מכיר אותו מאז שהיינו ילדים.‬
‫הוא מקצוען בכל,‬
‫מכוניות, פריצות…‬
‫למה אנחנו קוראים לך דנוור ולך מוסקבה?‬
‫והוא הלסינקי? זה בשביל בטיחות.‬
‫אף אחד לא יודע את השמות של השני.‬ ‫אנחנו לא יכולים...‬
‫כן.‬ ‫-מוסקבה, בואו נראה.‬
‫כבר חרגתי בשביל הבן שלך.‬ ‫ועכשיו הסנדק שלך?‬
‫זה לא עסק משפחתי.‬ ‫אנחנו לא יכולים לקחת כל בן דוד, שכן...‬
‫מה אתה מקשקש בכלל?‬
‫-סליחה?‬ ‫-היי, זה הפרופסור.‬
‫לא, תראה, אנחנו מדברים‬ ‫על ילד כמעט חסר כל, אבא.‬
‫אנחנו אומרים שנפקיד את חיינו בידיו‬
‫והוא בא עם כל החרא הזה של שמות הערים!‬
‫אתה יודע מה אתה יכול‬ ‫לעשות עם השם "דנוור", פרופסור?‬
‫אתה יכול לתקוע אותו בתחת שלך.‬ ‫קוראים לי דני, אבא.‬
‫אני דני, תמיד הייתי. ועוד דבר,‬
‫התוכנית המובטחת שלך למטבעה המלכותית‬
‫היא חרבון מזוין.‬
‫תדפיס את השטרות בבית דפוס.‬ ‫זה יהיה הרבה יותר זול.‬
‫תודה רבה על הקפה.‬
‫כדאי שזו תהיה הפעם האחרונה‬ ‫שתדבר אליו ככה, הבנת?‬
‫אני מתבייש בך.‬ ‫אתה לא רואה שהוא אינטלקטואל?‬
‫טוב, כל אחד זכאי לדעתו.‬
‫אתה צריך לסמוך על האיש הזה,‬ ‫ומעל לכל, לכבד אותו.‬
‫אני לא מכבד אותו?‬ ‫-לא.‬
‫לא, אולי הילד צודק.‬
‫אם נדפיס אותם בבית,‬ ‫נחסוך לעצמנו הרבה צרות.‬
‫ונחסוך את עלות כלי הנשק...‬
‫התחמושת...‬
‫דנוור, תביא את המדפסת,‬ ‫נוריד את השטרות מהאינטרנט.‬
‫ניצוץ של גאונות.‬
‫לא, אפילו יותר טוב…‬
‫אני אצייר את השטרות ואתם תצבעו אותם.‬
‫אולי נוכל להכין שניים ביום.‬
‫תראה כמה אני טוב בציור.‬
‫זה נקרא "תשוקה לחואניטו".‬
‫אתם מתכוונים להמשיך לעשות שטויות?‬
‫אולי אני אניף כמה אגרופים‬ ‫ומה שתצטרכו להדפיס יהיה שיניים חדשות.‬
‫לכו תזדיינו.‬
‫דנוור, אל תתרגז, זו בדיחה.‬
‫התעוררתי עצורה בתוך העוצר שלנו.‬
‫בשלשלאות, המומה וכשמטורף עומד מולי.‬
‫החלל הצטמצם, אך בקרוב גם הזמן יצטמצם.‬
‫חמש עשרה דקות בלבד מהרגע שפקחתי את עיניי,‬
‫גנדייה כבר ירה כמעט בכולנו.‬
‫מה את עושה?‬
‫אני לא ארביץ לך כי את כבולה.‬
‫שחרר אותי.‬
‫ואז נראה מי ירביץ למי.‬
‫למה לא הרגת אותי?‬
‫אני לא רוצח.‬ ‫-אתה לא רוצח?‬
‫ניסית להרוג את ניירובי ואת‬ ‫הלסינקי ואתה לא רוצח ארור?‬
‫למה לא הרגת אותי?‬
‫את שפן הניסיונות שלי.‬
‫ואתה?‬
‫מה אתה, לעזאזל?‬
‫אני המאלף.‬
‫ויש לך מזל.‬
‫אני הולך לאלף אותך.‬
‫בפעם הבאה שתבעטי בי, אכה אותך כל כך חזק‬
‫שאפילו החברה הנכה שלך לא תזהה אותך.‬
‫אל תזוזי.‬
‫תקשיבי לי, אני אסביר.‬
‫זה קל מאוד.‬
‫בן זונה.‬
‫תראי.‬
‫הקלף הראשון שלי הוא את.‬
‫נעלמת.‬
‫אין להם ברירה אלא לחפש אותך.‬
‫והם עושים את זה כמו מטורפים.‬
‫מפולגים ולחוצים.‬
‫אני כבר מנצח.‬
‫הקלף הבא,‬
‫פילוג הקבוצה.‬
‫לא תהית איך ברחתי?‬
‫כאן גנדייה,‬
‫ראש האבטחה בבנק ספרד.‬
‫אני חבוי,‬
‫בריא ושלם ומוכן לבצע כל פעולה‬
‫שתהיה נחוצה כדי להשיב‬
‫את השליטה והבטיחות...‬
‫הוא רוצה להרוג אותנו אחד-אחד!‬
‫תישארו יחד. הוא צופה בכם!‬
‫כפי ששמעתם, אני בחברה נהדרת.‬
‫את צריכה להתחיל להתנהג יותר יפה.‬
‫אחרת, בסופו של דבר, תסיימי בלי יכולת לזוז,‬
‫כפותה, עם מחסום פה וכיסוי עיניים.‬
‫ואז לא נוכל להכיר זה את זו.‬
‫בסדר?‬
‫רק רציתי להודות לפלרמו.‬
‫הטיפ שלו לשחרור מהאזיקים‬ ‫על ידי נקיעת האגודל שלי‬
‫הפך אותי לאדם חופשי.‬
‫הודות לו, אני מקווה שאוכל לעזור לכולכם.‬
‫והבלגן מתחיל...‬
‫זה נכון?‬
‫אם את מעדיפה להאמין לפסיכופת‬ ‫על פני אחד מהחבורה, זה תלוי בך.‬
‫שקט. תוכל לדבר במשפט שלך, בן זונה.‬
‫אני צריכה לשירותים.‬ ‫-זה לא זמן טוב.‬
‫אני אומרת לך...‬
‫הבטן שלי לא מרגישה טוב.‬
‫אני צריכה ללכת לשירותים בדחיפות.‬
‫מה קרה?‬
‫המוזיאון גדול.‬
‫ויהיה קשה להתמודד עם 60-70 בני ערובה.‬
‫בנוסף, הניצוץ הזעיר ביותר עלול להצית מרד.‬
‫לא.‬
‫זו תהיה התאבדות. במקרים כאלה,‬ ‫אינסטינקט ההישרדות גובר.‬
‫או שלא. פחד.‬
‫פחד ועוד פחד. הם יוכלו לעשות הכול.‬
‫כמו להתנפל על אחד מאיתנו‬ ‫למרות שיש לנו רובי M-16.‬
‫על מה חשבת?‬ ‫-מסתנן.‬
‫לא יהיה לו קשר איתנו אלא אם יהיה מרד.‬
‫אם לא יהיו בעיות,‬ ‫הוא יעזוב כמו כל בן ערובה אחר.‬
‫זו עבודה שאפילו הקוף המעשן‬ ‫מקרקס רינגלינג יכול לעשות.‬
‫והחואניטו הזה יוכל לעשות זאת.‬
‫הנה הוא מגיע.‬
‫זה הוא?‬
‫לא.‬ ‫-לא.‬
‫טוב, זה היה האוטובוס שלו.‬ ‫-אני יודע.‬
‫זו לא התחלה טובה. קדימה.‬
‫לא, פרופסור. אולי הוא פשוט התבלבל.‬
‫או שהוא ירד בתחנה הלא נכונה.‬
‫כן, התחנה הלא נכונה.‬
‫והוא שם...‬ ‫-הוא התבלבל?‬
‫סנדק.‬
‫אלוהים.‬
‫זה אני.‬
‫חואניטו?‬
‫חוליה.‬
‫עבר יותר מדי זמן, נכון?‬
‫את נראית מדהים, ילדתי.‬
‫טוב...‬
‫תמיד היית נאה. יפה.‬
‫העיניים האלה,‬
‫הפה הזה, החיוך הזה...‬
‫את יפהפייה, חוליה. יפהפייה.‬
‫מה קרה, דניאל?‬
‫זה מוזר לך?‬
‫לא. ממש לא. אני חושב שזה נהדר.‬
‫כולם חופשיים לעשות מה שהם‬ ‫רוצים עם מה שהם רוצים.‬
‫אז?‬
‫טוב, אני מסתכל לך בעיניים‬ ‫ואת עדיין חואניטו, אבל...‬
‫את ממש לוהטת!‬
‫בואי הנה, תני חיבוק.‬
‫היי, אבא שלך יודע?‬
‫ראיתי אותו לפני שנה והוא לא הזכיר את זה.‬
‫אבי תומך בי לחלוטין.‬
‫הוא אמר שהוא תמיד רצה בת.‬ ‫הוא היה כל כך מתוק.‬
‫ומי זה?‬
‫הבחור מאחורי העבודה, נכון?‬
‫נכון.‬
‫ובמה כרוך התפקיד?‬
‫גנדייה דובר אמת. פלרמו עזר לו.‬
‫איך את יודעת?‬ ‫-ראיתי אותו מצביע על האגודל שלו.‬
‫הם דיברו, פלרמו כל הזמן התקרב אליו.‬
‫למה לא אמרת?‬
‫לא שמעתי. לא ידעתי שהוא יגיד לו‬ ‫לשבור את האגודל.‬
‫אז תתקרבי. את לא כבולה.‬
‫לא, אני כאן כדי לצפות בבני הערובה,‬ ‫לא כדי לצפות בכם.‬
‫שומעים הרבה חרא כאן.‬
‫אני יודע.‬
‫מה שלום ניירובי?‬
‫היא מתאוששת כמיטב יכולתה.‬
‫עם טוקיו שנחטפה, שניים חסרים.‬
‫אנחנו מתחילים להיראות כאילו קצת נדפקנו,‬ ‫נכון?‬
‫חוליה.‬
‫מה את רוצה?‬
‫תן לי ללכת. תן לי אקדח.‬ ‫תן לי להצטרף לאחרים.‬
‫הישבן שלי נרדם מלשבת כל כך הרבה זמן.‬
‫הם צריכים לחשוב שאת בת ערובה‬ ‫למקרה שזה יתדרדר.‬
‫יותר גרוע מזה?‬ ‫-לעזאזל, תחזרי למקום שלך.‬
‫אפילו מטיאס נמצא שם עם מקלע‬ ‫שהוא בקושי יכול להחזיק.‬
‫לא, אלה הפקודות.‬
‫את חייבת לחזור למקום המזוין שלך.‬
‫אתה נותן את הפקודות. אתה אחראי.‬
‫אני? אני לא אחראי.‬ ‫-בטח שכן.‬
‫נאירובי נורתה, טוקיו נחטפה,‬
‫ופלרמו... איך אפשר לבטוח בו?‬
‫תחשוב על זה, דני. אתה הבא בתור.‬
‫אין אף אחד אחר.‬ ‫-את מלחיצה אותי.‬
‫תתחיל לחלק פקודות.‬
‫תן לי אקדח, אפוד מגן, מה שלא יהיה.‬
‫ו…‬
‫תקרא לי מנילה, כי אני מנילה, דני.‬
‫את עדיין לא מנילה כי את עדיין בת ערובה.‬
‫ואל תקראי לי דני, שמי דנוור.‬
‫קדימה.‬
‫ועוד דבר,‬
‫אל תתמקדי בי ככה, אנשים מתחילים לשים לב.‬
‫אני התמקדתי בך?‬
‫העברתי לך מסרים.‬
‫קשקשן.‬
‫זה כמו סאונה מזוינת פה.‬
‫תפעיל את המזגן.‬
‫אם אפעיל אותו, הם ימצאו אותנו.‬
‫זה יהיה חבל.‬
‫כמובן. יש לנו הרבה על מה לדבר.‬
‫בלי מזגן, אין הרבה חמצן,‬
‫אז כדאי לך לנשום לאט יותר.‬
‫אל תדאג לי.‬
‫בחוץ, הם פרצו לכספת של הרזרבות הלאומיות.‬
‫מה נראה לך שהם יעשו‬ ‫עם הבונקר המחורבן שלך?‬
‫אתה מת.‬
‫את מזיעה. שאפתח את הסרבל שלך?‬
‫אנחנו לא רוצים היגיינה לקויה...‬
‫תיגע בי ואקרע לך את הזרוע מהמקום, בן זונה.‬
‫היי, מה קרה עם הילד הזה?‬
‫זה עם השיער המתולתל.‬ ‫הוא כבר לא הדליק אותך?‬
‫בטירוף.‬
‫לא נראה לי.‬ ‫בשבילך, ילדים ואנשי מחשוב…‬
‫ארגנתי את כל השוד הזה בשבילו.‬
‫מה הכי הרבה שמישהו עשה בשבילך?‬
‫נתנו לך מקדחה ביום האב?‬
‫גברים אמיתיים הם יותר הטיפוס שלך.‬
‫כמוך.‬ ‫-כמוני.‬
‫כמובן.‬
‫אפילו הפסקת לבעוט בי.‬
‫כי קשרת לי את הרגליים, חתיכת אידיוט.‬
‫טוב, לא משנה מה הסיבה,‬
‫העיקר הוא שאת פתוחה יותר לרעיונות.‬
‫וציפורני הרגליים שלך צבועות.‬
‫אני מת על זה.‬
‫זה נכון שעזרת לגנדייה לברוח?‬
‫כן, אדוני.‬
‫אתה יודע שהוא כמעט הרג‬ ‫את ניירובי והלסינקי?‬
‫נזק משני.‬
‫נזק משני? מנוול!‬ ‫-תירגעי.‬
‫למה עשית את זה, פלרמו?‬
‫טוקיו ביצעה הפיכה, אדוני.‬
‫הרגשתי מחויב מוסרית‬
‫להציל את התוכנית.‬
‫שם נמצאת הנאמנות שלי.‬
‫נאלצתי להשיב את הסדר,‬
‫הסדר המבוסס,‬ ‫כי מעולם לא שחררת אותי מתפקידי.‬
‫עשיתי את זה בפועל.‬
‫חוץ מזה, זה לא קשור לשחרור גנדייה.‬
‫ברור שכן.‬
‫הייתי צריך ליצור כאוס.‬ ‫והיה ברור שהוא יכוון אליה.‬
‫הוא היה יכול להרוג אותה.‬
‫אני חוזר, היא ביצעה הפיכה, אדוני.‬ ‫-הכול שקרים!‬
‫הוא עמד להימלט כמו עכברוש מזוין!‬ ‫והיו לו סודות המדינה.‬
‫הילד טועה.‬
‫עצרתי אותך בדלת, עם התיק.‬
‫התכוונת לנהל משא ומתן.‬
‫באמת? עם המסמכים שגנבתי? התיק שם.‬
‫למה שלא תסתכלו?‬ ‫-דנוור, פתח את התיק.‬
‫מה יש בפנים?‬
‫מאפינס.‬
‫פלרמו, לא משנה מה יש בתיק.‬
‫בגדת בכנופיה.‬
‫סיכנת את כולם,‬
‫והודות לך, גנדייה חטף את המפקדת שלי.‬
‫תקשיב לי, אני אתן לך הזדמנות אחת לתקן.‬
‫אבל לא אשכח מה עשית.‬
‫וכמובן שלא תהיה אחראי.‬
‫אז אני חוזר ללובי עם בני הערובה?‬ ‫מה אני עושה?‬
‫קודם כל, שתוק.‬
‫ולא, לא תחזור לשם.‬
‫שחררו אותו.‬
‫עם רוצח שמסתובב חופשי, אסור להתפלג.‬
‫כשכל זה ייגמר,‬
‫נקבע את גזר דינו.‬
‫עכשיו כולכם תקשיבו טוב.‬
‫עם זאב בודד שמסתובב בחוץ,‬
‫המקום הפגיע ביותר הוא הלובי.‬
‫עלינו לפנות אותו.‬
‫פלרמו, סטוקהולם, הלסינקי,‬ ‫אספו את בני הערובה בספרייה.‬
‫הוא רוצה להרוג אתכם, לא לברוח.‬ ‫הדלת לא חשובה.‬
‫אל תחבשו את המסכות.‬
‫הוא יכול לעשות את אותו הדבר‬ ‫ולהיבלע ביניכם.‬
‫בוגוטה, מה המצב בבית היציקה?‬
‫הם עצרו את הכבשנים. הם מפחדים.‬
‫קח את ניירובי לספרייה ואז תרד.‬ ‫אי אפשר להפסיק את היציקה.‬
‫דנוור.‬
‫כן.‬ ‫-אני רוצה אותך בפעולה.‬
‫תתחיל בציד.‬
‫אתם תהיו הכי חשופים. הצטיידו היטב.‬
‫קסדות, תחמושת, מחסניות. כל מה שצריך.‬
‫תעברו על כל הקומה הראשונה.‬ ‫ברגע שתסיימו חדר, אטמו אותו.‬
‫והקומות האחרות?‬
‫הלסינקי וסטוקהולם יסרקו אותן‬ ‫ברגע שבני הערובה יהיו בספרייה.‬
‫כולם יודעים מה לעשות?‬
‫כן, אדוני.‬ ‫-כן.‬
‫עוד דבר אחד.‬
‫בהצלחה.‬
‫והיו זהירים מאוד.‬
‫קדימה!‬
‫מה שלומך, קטנה?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫יש לי מטפל טוב.‬
‫את מחבבת את הבחור הגדול?‬
‫אולי.‬
‫תחזיקי מעמד.‬
‫גם אתה.‬
‫וואו, האישה הזאת כל כך שיכורה, הלסינקי.‬
‫אתה יודע מה היא אמרה? היא אמרה,‬ ‫"איזה חתיך תפסת לעצמך".‬
‫היא מתכוונת אליך.‬ ‫כולם חושבים שאנחנו בעל ואישה.‬
‫זה עדיף. ככה אף אחד לא שם לב אלינו.‬
‫זה לא עדיף. אף אחד מאיתנו לא יקבל אקשן.‬
‫אקשן לא משנה, ניירובי. לחיים.‬
‫יום או יומיים זה בסדר, אבל בקצב הזה‬ ‫נחזור להיות בתולים.‬
‫האמת היא שאתה ואני זוג מעולה.‬
‫את ואני?‬
‫אנחנו משפחה, זה בטוח.‬
‫לנצח.‬
‫זה מסביר את זה.‬
‫חוויתי איתך יותר מאשר עם כל אדם אחר.‬
‫זה, הלסי...‬
‫זה סיפור אהבה.‬
‫אחד מסיפורי האהבה היפים האלה.‬
‫לא. יום אחד יגיע מישהו,‬
‫וזו תהיה אהבה.‬
‫אבל זה לא זה.‬
‫את צריכה להיות חופשיה ואמיצה.‬
‫כי תאמיני לי, את צריכה יותר אומץ לאהבה...‬
‫מאשר למלחמה.‬
‫ואת...‬
‫את אמיצה.‬
‫תלבשי את זה.‬
‫אנחנו הולכים לבית היציקה.‬
‫אנחנו הולכים לספרייה.‬
‫אלה ההוראות.‬
‫בוגוטה.‬
‫אל תתעסק איתי.‬
‫הם מפחדים, נכון?‬
‫אם כן, הם לא יחזיקו מעמד חמש דקות‬ ‫נגד גנדייה.‬
‫אני צריכה לדבר איתם.‬
‫מתי אכלת בפעם האחרונה?‬
‫לפני יומיים.‬
‫אולי שלושה.‬ ‫-והפעם האחרונה שישנת?‬
‫ישנתי פעמיים מאז שהגעתי, שעתיים בכל פעם.‬
‫עוד משהו?‬
‫לפני שתאכלי, אני אנקה את הפצע הזה.‬
‫אל תזוזי.‬
‫השיער שלך נדבק לזה.‬
‫הכיתי אותך חזק, נכון?‬
‫הספרייה פנויה.‬ ‫-קיבלתי.‬
‫כולם על הרגליים והסתדרו בארבע שורות,‬ ‫עכשיו.‬
‫בני ערובה יקרים…‬
‫חזרתי.‬
‫כידוע לכם, זאב מסתובב חופשי ואתם הכבשים.‬
‫אז אנחנו לוקחים אתכם לאסם.‬
‫אתם תלוו על ידי עמיתיי ורועיי,‬
‫הלסינקי וסטוקהולם.‬
‫קדימה, מהר!‬
‫כולם למעלה. קדימה!‬
‫אתה תישאר פה איתי.‬
‫אתה המגן הכי טוב שיש לי נגד גנדייה.‬
‫זהו זה, מהר.‬
‫הנה. זה עושה פלאים.‬
‫זה לא חזק מדי, נכון?‬
‫אמנדה, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-את בסדר?‬
‫כן.‬
‫את בטוחה?‬
‫טוב...‬
‫אני קצת מסוחררת.‬
‫זה בטח מהכדורים שמר רומאן נתן לי.‬
‫שלום, מה שלומך?‬
‫בסדר.‬
‫אני ארטורו.‬
‫ארטורו רומאן.‬
‫נראית מתוחה מאוד קודם,‬
‫כשהתעקשת ללכת לשירותים, דאגתי.‬
‫זה הלחץ. קשה להיות פה.‬
‫עם הטרוריסטים האלה,‬ ‫יהיה קשה בכל מקום.‬
‫אני מדבר מניסיון.‬
‫זו הייתה רק קצת חרדה. אני בסדר. תודה.‬
‫כאן יש לנו רק אחד את השני‬ ‫ועלינו לדבוק יחד.‬
‫סמכי עליי.‬
‫כן.‬
‫אם שוב תרגישי חרדה,‬
‫יש לי משהו שעשוי לעזור.‬
‫באמת?‬
‫מה זה?‬
‫זכויות יתר של ותיקים.‬
‫אלה כל בני הערובה.‬
‫הבאנו אתכם לספרייה כי כמו שאומרים,‬
‫ידע לא תופס מקום.‬
‫במקרה הזה, זה גם יכול להציל את חייכם.‬
‫"בעקבות הזמן האבוד", למשל, מאת מרסל פרוסט.‬
‫נהדר. רומן יפהפה.‬
‫אני בטוח שמי שימצא אותו‬
‫ויחבק אותו קרוב לחזה‬
‫יוכל לבלום קליעים של M-16.‬
‫זו בדיחה. תירגעו.‬
‫אנחנו נהיה כאן הרבה זמן.‬
‫אלה החוקים. מספר אחת...‬
‫בוגוטה, ניירובי, איפה אתם?‬
‫- חמש דקות קודם לכן -‬
‫לא לזוז!‬
‫אתם טיפשים או מה? תורידו את הנשק.‬
‫אתם מפחדים?‬
‫ובכן, אדם חמוש מכף רגל ועד ראש‬ ‫מסתובב חופשי.‬
‫גם אני מפחדת.‬
‫בוגוטה, אתה מפחד?‬ ‫-כמו כולם.‬
‫גם פלרמו, הלסינקי וסטוקהולם מפחדים.‬
‫אבל הם לוקחים את בני הערובה לספרייה.‬
‫דנוור וריו ממש מפחדים.‬
‫כי הם מחפשים את גנדייה.‬
‫וגנדייה…‬
‫גנדייה הכי מפחד, אבל הוא לא יפסיק‬ ‫עד שהוא יהרוג את כולנו. ‬
‫זה בסדר מבחינתי.‬
‫"זה בסדר."‬
‫כולם עושים את תפקידם.‬
‫והנה אתם, מפחדים בטירוף.‬
‫מתחבאים בתעלה מאולתרת.‬
‫לא באנו כדי לירות באנשים.‬ ‫-אני יודעת, מותק.‬
‫אבל אין ברירה.‬
‫זה המקום שהכי קל להגן עליו.‬
‫זו הדרך היחידה להיכנס,‬
‫ומכאן, כל אחד מאיתנו יכול לכסח אותו.‬
‫אבל מה אתה רואה כשאתה נכנס לפה?‬
‫חטיבת הפחדנים מציצה החוצה.‬
‫אני לא מזהה אתכם.‬
‫אתם פועלים.‬
‫אתם רתכים.‬
‫הבחורים הכי קשוחים שפגשתי בחיי המזוינים.‬
‫נערי הזהב שלי.‬
‫אתם לא פחדנים.‬
‫אתם יודעים מה עוד מפחיד?‬
‫ללכת הביתה לבד בלילה.‬
‫אבל אנו הנשים ממשיכות לעשות את זה.‬
‫קחו את הפחד בידיים ותמשיכו לחיות.‬
‫כי אתם חייבים לחיות, רבותיי!‬
‫אדם חייב לחיות עד הסוף!‬
‫זין, תאמינו לי.‬
‫גרמתם לי לחזור מהמתים רק כדי להציק לכם.‬
‫מה?‬
‫אתם לא מתכוונים לתת לי חיבוק?‬
‫מה שלומך?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫מפוצצת בתרופות.‬
‫אני לא שומעת מוזיקה, בוגוטה.‬
‫אנחנו הולכים לעבוד אומללים עכשיו?‬ ‫-מוזיקה, למען השם.‬
‫אנחנו לטינים או גרמנים?‬
‫אחלה רכב. זה "הארלי"?‬
‫אל תתחיל לרדת עליי עכשיו, היי?‬
‫בוגוטה, כמה טונות התכנו?‬
‫ארבעים ושלושה וחצי.‬
‫אנחנו צריכים להעלות הילוך.‬ ‫אני רוצה שהכבשנים יופעלו.‬
‫ומשמרות של שעתיים‬ ‫כדי להביא את המטילים שנותרו.‬
‫תביאו לי דגימה של גרגירי זהב.‬
‫בוא נראה.‬
‫טוב מאוד.‬
‫הגבירו את לחץ הגז בשני קילו-פסקל.‬
‫הקוטר קצת גדול.‬
‫אני רוצה לראות אתכם עובדים כמו תמיד...‬
‫עם קצב, בהנאה.‬
‫מה הבעיה שלך?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫כלום.‬
‫אצטרך לחזור על מה שאמרתי בנוגע‬ ‫לזה שתתרחק ממני.‬
‫כשאמרתי את זה, לפחות...‬
‫פלרטטת איתי.‬
‫אבל עכשיו...‬
‫זה כאילו שאני חולה בטיפוס.‬
‫אני לא רוצה לנצל את המצב. את חולה.‬
‫נכון.‬
‫נו, טוב.‬
‫נחכה עד שאחלים.‬
‫עד שנצא מפה, נמצא את אבא שלי,‬
‫אתה תבקש את רשותו...‬
‫אם האש כבתה, תודיע לי.‬
‫איזו מין נשיקה זו הייתה?‬
‫תעזור לי לקום.‬
‫עדיף כאן למטה.‬
‫נכון.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן, ואתה?‬
‫כן.‬ ‫-בוגוטה, ניירובי,‬
‫איפה אתם?‬ ‫-במעלית משא, אנחנו בסדר.‬
‫איפה דנוור וריו?‬
‫- חמש דקות קודם לכן -‬
‫הספרייה פנויה.‬ ‫-קיבלתי.‬
‫מה שאמרת על המזראטי...‬
‫מה עם זה?‬
‫אני רוצה לומר משהו.‬
‫עכשיו? מה אתה רוצה?‬
‫טוקיו אולי מזראטי, אבל אתה תלוי מאחור.‬
‫כמו פחיות על מכונית חתונה.‬
‫כן.‬
‫ריו.‬
‫המשרד.‬
‫לך.‬
‫היא מוצאת חן בעיניך?‬
‫על מה אתה מדבר?‬ ‫-על המזראטי המזוינת.‬
‫אם אתה רוצה לקחת אותה לסיבוב, היא שלך.‬
‫אתה שומע את החרא שיוצא לך מהפה?‬
‫קודם כל, היא מסוגלת להרגיש, לחשוב ולהחליט.‬
‫והעניין הוא שהיא נדפקה בגלל הפרידה.‬
‫תראה, אני אגיד לך דבר אחד.‬ ‫צריך לכבד בת זוג של חבר.‬
‫בת זוג לשעבר.‬ ‫-זה אותו דבר.‬
‫אקסית או לא, בת זוג של חבר‬ ‫היא כמו עיירה רדיואקטיבית.‬
‫אפילו אחרי 20,000 שנה, זה עדיין שטח מזוהם.‬
‫אין מצב שתלך לשם, אפילו ברשות האקס.‬
‫זה טיפשי.‬ ‫-לא, זו אתיקה.‬
‫אתיקה קדושה ביותר.‬
‫מה עשית על הספה עם סטוקהולם?‬
‫דיברנו.‬
‫יחפים? בחייך, גבר.‬
‫כן, יחפים. מה זה משנה?‬
‫זה כן משנה, ריו.‬
‫אני לא מוריד נעליים‬ ‫כשאני מדבר עם ליסבון על הספה.‬
‫זה יהיה מוזר בטירוף.‬ ‫אני ארגיש לא בנוח. אתה יודע למה?‬
‫כי זו הטריטוריה של הפרופסור.‬
‫הנה החבר שלך. את רוצה להגיד לו משהו?‬
‫ריו! ריו, נכון?‬
‫ריו! דנוור!‬
‫תעזרו לי, בבקשה!‬
‫אני לכודה! חברים מהכנופיה!‬
‫הצילו!‬
‫זו התוצאה של בטון מזוין בעובי 70 ס"מ.‬
‫זה כמו לצעוק בצוללת בקרקעית הים.‬
‫קלף שלישי:‬
‫להקיז דם.‬
‫אני יוצא לרגע.‬
‫אמרתי לה שאני סובל‬ ‫מהפרעת דחק פוסט-טראומטית, מנוול.‬
‫לא גנבתי את החברה שלך.‬
‫זה פשוט מרגיע אותי לדבר איתה.‬
‫לדבר עם סטוקהולם מרגיע אותך?‬
‫כן.‬
‫היא חכמה, היא נחמדה והיא מקשיבה.‬
‫היא אמפתית. אתה יכול לספר לה הכול.‬
‫אתה יכול לספר גם לי הכול, אבל אתה לא רוצה.‬
‫לא הצלחתי לישון.‬
‫בכל פעם שעצמתי את עיניי,‬ ‫היו לי סיוטים, חרדה,‬
‫דפיקות לב, התקפים, אחי.‬
‫הצלחתי לישון רק בידיעה שהיא לצדי.‬
‫אתה יודע למה אני מתכוון?‬
‫אתה שוכב איתה ואומר לי את זה בפנים.‬
‫לא שכבתי איתה, דנוור.‬
‫היא רק אירחה לי חברה.‬
‫אתה חבר שלי או לא, לעזאזל?‬
‫ברור שאני חבר שלך.‬
‫זה לא נראה ככה.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫הקסדה שלך! האפוד שלך!‬
‫אנחנו חייבים ללחוץ על זה!‬
‫דנוור, תחזיק חזק!‬
‫בוגוטה, ניירובי, איפה אתם?‬ ‫-במעלית משא.‬
‫אנחנו בסדר. איפה דנוור וריו?‬
‫דנוור, ריו.‬
‫-אני אצא לשם.‬
‫לא, תישארי עם בני הערובה.‬
‫קדימה, הלסינקי.‬
‫זהירות, הבן זונה הזה נמצא כאן איפשהו.‬
‫בוגוטה, זה היה במעלית בקומה הראשונה.‬
‫קיבלתי.‬
‫ייתכן שהוא קרוב. נישאר כאן.‬
‫קדימה, שמנצ'יק.‬
‫תהיו רגועים, אנחנו כאן!‬
‫קום.‬ ‫-דנוור.‬
‫אתה בסדר?‬
‫תתכופפו!‬
‫בן זונה!‬
‫יורים עלינו אש כבדה!‬
‫קומה ראשונה, מעלית, תגבורת, עכשיו!‬
‫לך.‬
‫פעם שלישית, גלידה.‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬