EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
-Pappa. -Ja, jeg skal si det nå.
Selvfølgelig, nå som han... jeg vet ikke.
Greit. Her kommer han.
Her kommer han.
Professor, vil du ha en kaffe?
Vel, det hadde vært flott, takk.
God morgen.
Her er kaffen din.
Småkaker?
Ja, takk.
Har dere noe å si?
La oss se.
-Det er én ting. -Ja.
Én liten sak.
-Har du noen søsken? -Moskva, vær så snill.
Ingen personlige spørsmål. Det er én av reglene.
Jeg har en venn som er som en bror.
Han var med meg i gruven, på ran og i fengsel.
Og det er problemet.
Jeg slapp fri, men han har fortsatt fem år igjen.
Fem år, Professor.
Beklager, men jeg ser ikke hva jeg kan gjøre for
vennen din, broren eller andre.
Nei, sønnen hans.
-Sønnen hans? -Juanito, gudsønnen min.
Han er også som en bror for meg.
Jeg lovet å passe på ham da jeg slapp ut av fengsel.
Vi har ikke sett ham på lenge, og vi hører at det ikke går så bra.
Han er arbeidsløs og lutfattig.
Jeg tenkte jeg kunne få ham på rett kjøl og hente ham hit.
-Er dette ranet å komme på rett kjøl? -Vel, dette er et respektabelt ran.
Bare se på denne fyren. Jeg har aldri sett ham så fokusert.
Og hvis det går bra, er det nok til alle, ikke sant?
-Beklager, men... -Professor.
Han er rå. Jeg har kjent ham siden vi var barn.
Han er proff på alt: biler, innbrudd...
Hvorfor kalles dere Denver, Moskva, Helsinki? Det handler om sikkerhet.
Ingen kan vite hverandres navn. Vi kan ikke...
-Ja. -Moskva, hør her.
Jeg gjorde et unntak for sønnen din. Og nå gudsønnen?
Dette er ikke en familiebedrift. Vi kan ikke ta med fettere...
Hva mener du, taper?
-Unnskyld? -Professoren.
Nei, vi snakker om en kar som er lutfattig.
Vi sier at vi stoler blindt på ham, og han drar opp den dritten med bynavn!
Vet du hva du kan gjøre med navnet "Denver", Professor?
Stikk det opp i ræva di. Jeg heter Dani, pappa.
Jeg har alltid hett Dani. Én ting til:
Den ufeilbarlige planen for myntverket er skikkelig dårlig.
Print sedlene på et trykkeri. Det blir mye billigere.
Takk for kaffen.
Det bør være siste gangen du snakker sånn til ham, forstått?
Jeg skammer meg over deg. Ser du ikke at han er intellektuell?
Vel, alle er forskjellige.
Du må stole på den mannen, og respektere ham.
-Respekterer jeg ham ikke? -Nei.
Nei, kanskje han har rett.
Hvis vi trykker dem hjemme, slipper vi mye mas.
Og kostnadene for våpen… ammunisjon…
Denver, fiks en skriver, så laster vi sedler ned fra nettet.
Det er genialt.
Nei, enda bedre…
Jeg tegner sedlene, og du fargelegger dem.
Kanskje vi kan lage to om dagen.
Se hvor flink jeg er til å tegne.
Den heter "Lidenskap for Juanito".
Skal dere fortsette å tulle?
Kanskje jeg gir deg en på trynet, da må du trykke nye tenner.
Dra til helvete.
Denver, ikke bli sint, det er en spøk.
Jeg våknet opp som et gissel.
I lenker, fortumlet og med en galning foran meg.
Plassen hadde blitt redusert, snart ble tiden også redusert.
Kun ett kvarter etter at jeg åpnet øynene,
hadde Gandía allerede skutt på omtrent alle.
Hva gjør du?
Du er bundet, jeg slår deg ikke.
Slipp meg fri.
Så får vi se hvem som slår hvem.
Hvorfor drepte du meg ikke?
-Jeg er ingen drapsmann. -Ikke det?
Du prøvde å drepe Nairobi og Helsinki, men er ikke en morder?
Hvorfor drepte du meg ikke?
Du er forsøkskaninen min.
Og du?
Hva i helvete er du?
Jeg er temmeren.
Og du er heldig.
Jeg skal temme deg.
Neste gang du sparker, slår jeg deg så hardt
at selv krøplingen ikke kjenner deg igjen.
Hold deg rolig.
Hør på meg, jeg skal forklare.
Det er veldig enkelt.
-Drittsekk. -Se.
Mitt første kort er deg:
forsvunnet.
De er nødt for å lete etter deg. Og de vil lete som galninger.
Splittet og nervøse.
Jeg vinner allerede.
Neste kort er:
bryt opp teamet.
Lurer du på hvordan jeg rømte?
Dette er Gandía,
sikkerhetssjefen i Den spanske bank.
Jeg er skjult, trygg og klar for å gjøre
det nødvendige for å gjenvinne
kontroll og...
Han vil drepe oss én etter én!
Hold sammen. Han kan se dere!
Som dere nettopp hørte, har jeg sjarmerende selskap.
Du må begynne å oppføre deg bedre.
Ellers vil du ende opp handlingslammet,
bundet, kneblet og med bind for øynene.
Da kan vi ikke bli kjent med hverandre.
Ok?
Jeg ville bare takke Palermo.
Tipset hans om å rømme ved å dislokere tommelen
gjorde meg til en fri mann.
Takket være ham, håper jeg å kunne hjelpe dere.
Og helvete bryter løs.
Er det sant?
Du bestemmer om du vil tro en psykopat fremfor en i gjengen.
Stille. Du kan snakke under rettssaken, din jævel.
-Jeg må på do. -Det passer ikke nå.
Jeg sier deg at...
...magen min ikke føles bra. Jeg må på do, det haster.
Hva er galt?
Museet er stort.
Og 60-70 gisler er vanskelige å håndtere.
Dessuten kan en liten gnist tenne et opprør.
Nei.
Det ville vært selvmord. Overlevelsesinstinktet vil ta over.
Eller ikke. Frykt.
Frykt kan gjøre dem uberegnelige.
Som ved å angripe en av oss selv om vi har M16.
-Hva har du i tankene? -En infiltrator.
Hen vil ikke ha kontakt med oss med mindre det er et opprør på vei.
Hvis ingen problemer oppstår, drar hen sammen med de andre.
Det er en jobb som selv en sirkusape kan gjøre.
Denne Juanito-fyren kan gjøre det.
Nå kommer den.
Er det ham?
-Nei. -Nei.
-Det var bussen hans. -Jeg vet det.
Det er ikke en god start.
Nei, Professor. Kanskje han ble forvirret.
Eller gikk av på feil stopp.
Ja, feil stopp.
-Han er der... -Forvirret?
Gudfar.
Herregud.
Det er meg.
Juanito?
Julia. Det er lenge siden sist, sant?
Du ser fantastisk ut, jenta mi.
Altså...
...du har alltid vært kjekk. Pen.
De øynene, munnen, smilet.
Du er vakker, Julia. Vakker.
Hva er galt, Daniel?
Er dette rart for deg?
Nei. Ikke i det hele tatt. Jeg synes det er jævlig bra.
Alle kan gjøre hva de vil med det de vil.
Så?
Vel, jeg ser deg i øynene og du er fortsatt Juanito, men...
...du ser så sexy ut!
-Kom, gi meg en klem. -Jøss.
Vet faren din det?
Jeg så ham for et år siden, han nevnte det ikke.
Faren min støtter meg.
Han sier at han ønsket seg en datter. Han var søt.
Hvem er dette?
Fyren bak jobben, sant?
Det stemmer.
Og hva innebærer jobben?
Gandía forteller sannheten. Palermo hjalp ham.
-Hvordan vet du det? -Jeg så ham peke på tommelen.
De snakket, Palermo måtte gå dit flere ganger.
Så sa du ingenting?
Jeg hørte ikke at han ba ham knekke tommelen.
Gå nærmere. Du er ikke bundet.
Jeg er her for å passe på gislene, ikke for å passe på dere.
Man hører mye dritt her.
Jeg vet det.
-Hvordan har Nairobi det? -Hun kommer seg så godt hun kan.
Med Tokyo kidnappet, mangler dere to.
Det begynner å se stygt ut, sant?
Julia.
Hva vil du?
Slipp meg fri. Gi meg en pistol. La meg bli med.
Rumpa blir nummen av å sitte så lenge.
De må tro du er et gissel om det går ille.
-Verre enn dette? -Kom deg tilbake på plass.
Matías kan knapt holde et maskingevær.
Nei, ordre er ordre.
-Du må komme deg tilbake på plass. -Du gir ordrene. Du bestemmer.
-Jeg? Nei, jeg er ikke lederen. -Selvsagt.
Nairobi er skutt, Tokyo er kidnappet, og ingen kan stole på Palermo.
Tenk over det. Du er nestemann.
-Ingen andre. -Du stresser meg.
Begynn å gi ordre. Gi meg en pistol og en skuddsikker vest.
Og... kall meg Manila, for jeg er Manila.
Du er ikke Manila ennå fordi du er et gissel.
Og ikke kall meg Dani, jeg heter Denver.
Nå går vi.
Og en ting til:
Ikke se så intenst på meg, folk legger merke til det.
Intenst?
Jeg sendte signaler, din idiot.
"Intenst."
Det er en jævla badstue her.
Slå på klimaanlegget.
Hvis jeg gjør det, finner de oss.
Det ville vært synd.
Selvsagt. Vi har så mye å snakke om.
Uten klimaanlegget er det lite oksygen, så du bør puste roligere.
Ikke bekymre deg for meg.
Der ute har de brutt seg inn i hvelvet til valutareserven.
Hva tror du de vil gjøre med bunkeren din?
Du er død.
Du svetter. Skal jeg åpne jakken?
-Vi kan ikke ha dårlig hygiene... -Jeg river av deg armen om du rører meg.
Hei, hva skjedde med den gutten?
Han med krøllete hår. Tente han deg ikke lenger?
Noe helt vanvittig.
Jeg tror ikke det. For deg, barn og IT-folk.
Jeg arrangerte ranet for ham.
Hva er det meste noen har gjort for deg? Fikk du en drill på farsdagen?
Ekte menn er mer din type.
-Som deg. -Som meg.
Selvsagt.
Du har sluttet å sparke meg.
Fordi du har bundet beina mine, idiot.
Vel, uansett årsak... så er du mer mottakelig.
Og tåneglene dine er malt.
Jeg elsker det.
-Er det sant at du hjalp Gandía å rømme? -Ja, sir.
Vet du at han nesten drepte Nairobi og Helsinki?
Utilsiktet skade.
-Utilsiktet skade? Drittsekk! -Ta det med ro.
-Hvorfor gjorde du det, Palermo? -Tokyo iscenesatte et kupp.
Jeg følte meg moralsk forpliktet... til å redde planen.
Jeg er lojal mot planen.
Jeg måtte gjenopprette orden, du frigjorde meg aldri fra min post.
Jeg gjorde det de facto.
Det har ingenting med Gandía å gjøre.
Jo, klart det.
Jeg måtte skape kaos. Han ville gå etter henne.
Han kunne ha drept henne.
-Jeg gjentar, hun iscenesatte et kupp. -Det er løgn!
Han skulle rømme som en rotte! Og han hadde statshemmelighetene.
Gutten tar feil.
Jeg stoppet deg ved døren, med kofferten.
Du skulle forhandle, drittsekk.
Jaså? Med dokumentene jeg stjal? Kofferten er der.
-Bare ta en titt. -Denver, åpne kofferten.
Hva er inni?
Muffins.
Det spiller ingen rolle hva som er i kofferten.
Du forrådte gjengen.
Du satte alle i fare, og Gandía har operasjonslederen min.
Hør på meg, jeg skal gi deg én sjanse til å gjøre opp.
Men jeg glemmer ikke dette.
Du vil selvsagt ikke være leder.
Så jeg skal tilbake til lobbyen med gislene?
Først, hold kjeft.
Og nei, du skal ikke dit. Slipp ham løs.
Med en morder her, må vi stå sammen.
Når alt dette er over,
avgjør vi straffen hans.
Alle sammen, hør etter.
Med en ensom ulv der ute,
er lobbyen mest utsatt.
Vi må evakuere den.
Palermo, Stockholm, Helsinki, samle gislene i biblioteket.
Han vil drepe dere, ikke rømme. Døren er ikke viktig. Ikke bruk maskene.
Han kan gjøre det samme og blande seg inn.
Bogotá, hva er situasjonen i støperiet?
De stoppet ovnene. De er redde.
Ta Nairobi til biblioteket og gå ned. Støperiet kan ikke være inaktivt.
Denver.
-Ja. -Du og Rio må i aksjon.
Begynn jakten.
Dere blir mest utsatt. Utstyr dere godt.
Hjelmer, ammunisjon, magasiner. Alt.
Gjennomsøk første etasje. Forsegl rommene etterhvert.
Og de andre etasjene?
Helsinki og Stockholm tar dem når gislene er i biblioteket.
Vet alle hva de skal gjøre?
-Ja, sir. -Ja.
Én ting til.
Lykke til.
Og vær forsiktige.
Kom igjen!
-Hvordan går det, lille venn? -Det går bra.
Jeg har en god sykepleier.
Liker du den store fyren?
Kanskje.
Hold ut.
Du også.
Jøss, den kvinnen er så full, Helsinki.
Vet du hva hun sa? Hun sa: "For en kjekkas du har fått deg."
Hun mener deg. Alle tror vi er gift.
Bra. Da legger ingen merke til oss.
Det er ikke bra. Ingen av oss vil få oss noe.
Glem det, Nairobi. Skål.
En dag eller to er greit, men nå blir vi jomfruer igjen.
Sannheten er at du og jeg er et utmerket par.
Du og jeg?
Vi er familie, det er sikkert.
For alltid.
Det er derfor.
Jeg har gått gjennom mer med deg enn noen andre.
Dette, Helsi...
...er en kjærlighetshistorie.
Én av de vakre kjærlighetshistoriene.
Nei. En dag vil noen dukke opp, og det vil være kjærlighet.
Men dette er ikke det.
Du må være fri og modig.
Fordi tro meg, du trenger mer mot i kjærligheten...
...enn i krig.
Og du… er modig.
Ta den på.
Vi skal til støperiet.
Vi skal til biblioteket.
Det er ordrene.
Bogotá.
Ikke kødd med meg.
De er redde, sant? Da varer de ikke fem minutter mot Gandía.
Jeg må snakke med dem.
Når spiste du sist?
For to dager siden.
-Kanskje tre. -Og når sov du sist?
To ganger siden jeg kom, to timer hver gang. Noe mer?
Før du spiser, skal jeg vaske såret.
Sitt stille.
Håret ditt sitter fast i det.
Jeg slo deg hardt, sant?
-Biblioteket er klart. -Mottatt.
Alle på beina og i fire linjer.
Kjære gisler,
jeg er tilbake.
Som dere vet, er det en ulv på frifot, og dere er lammene,
så dere skal inn i låven.
Dere vil bli eskortert av mine kolleger og gjetere:
Helsinki og Stockholm.
Kom igjen, fort!
Alle mann opp! Kom igjen!
Du blir hos meg.
Du er det beste skjoldet jeg har mot Gandía.
Sånn ja, fort.
Her. Dette gjør underverker.
Er de sterke?
Amanda, sant?
-Ja. -Er du ok?
-Ja. -Er du sikker?
Vel, jeg er litt svimmel. Det må være pillene hr. Román ga meg.
Hei, hvordan går det?
Greit.
Jeg heter Arturo.
Arturo Román.
Du så veldig anspent ut tidligere,
insisterte på å gå på do, jeg ble bekymret.
Det er nervene. Det er tøft å være her.
Disse terroristene gjør det tøft overalt.
Jeg snakker av erfaring.
Det var bare litt angst. Jeg er ok. Takk.
Her inne har vi bare hverandre, og vi må holde sammen.
Stol på meg.
Ja.
Hvis du føler deg engstelig igjen, har jeg noe som kan hjelpe.
Jaså? Hva er det?
Veteranens privilegier.
Det er alle gislene.
Vi tok dere med til biblioteket, for som ordtaket sier:
Kunnskap tar ikke plass.
I dette tilfellet kan det redde liv.
På sporet av den tapte tid, for eksempel, av Marcel Proust.
Fantastisk roman.
Jeg er sikker på at den som finner den, og som klemmer den mot brystet,
vil kunne unnslippe kuler fra en M16.
Det var en spøk. Slapp av.
Vi kommer til å være her lenge. Dette er reglene. Nummer én...
Bogotá, Nairobi, hvor er dere?
5:00 MINUTTER TIDLIGERE
-Ikke rør dere! -Er dere dumme, eller hva? Senk våpnene.
Er dere redde?
Det er en gal mann på frifot som er bevæpnet til tennene.
Jeg er også redd.
-Bogotá, er du redd? -Like redd som alle andre.
Palermo, Helsinki og Stockholm er også redde.
Men de tar gislene til biblioteket.
Denver og Rio er veldig redde.
Fordi de leter etter Gandía.
Og Gandía… er reddest av alle, men han gir seg ikke før han dreper oss.
Det er helt greit.
"Det er greit."
Alle gjør jobbene sine.
Og her er dere, pissredde. Gjemmer dere i en provisorisk skyttergrav.
-Vi ble ikke med for å skyte folk. -Jeg vet det.
Men vi har ikke noe valg.
Her har vi et enkelt forsvar.
Det er eneste inngang,
og herfra kan hvem som helst ta rotta på ham.
Men hva ser man når man kommer hit?
Kyllingskvadronen kikker ut.
Jeg kjenner dere ikke igjen.
Dere er arbeidere.
Dere er sveisere.
De tøffeste gutta jeg noen gang har møtt. Gullguttene mine.
Dere er ikke kyllinger.
Vet dere hva annet som er skummelt?
Å gå hjem alene om natten.
Men vi kvinner fortsetter å gjøre det.
Tar frykten i hånden og fortsetter å leve.
Fordi dere må leve, mine herrer! Dere må holde ut til slutten!
Faen heller, tro meg.
Jeg måtte trosse døden bare for å mase på dere.
Hva?
Får jeg ikke en klem?
-Hvordan går det? -Jeg vet ikke.
Pumpet full av dop.
Jeg hører ikke musikk, Bogotá.
-Skal vi være triste på jobb? -Musikk, for faen.
Er vi spanske eller tyske?
Fin sykkel. Er det en Harley?
Ikke ert meg.
-Bogotá, hvor mange tonn har vi smeltet? -Førtitre og en halv.
Vi må sette opp farta. Jeg vil ha ovnene på.
Og to timers skift for å få ut resten av gullet.
Hent en prøve til meg.
Få se.
Veldig bra.
Skru opp gasstrykket med to kilopascal.
Diameteren er litt stor.
Jeg vil se dere jobbe som vanlig... med rytme, med glede.
Hva er det med deg?
Hva mener du?
Ingenting.
Jeg må si det om ildtanga igjen.
Da jeg sa det... flørtet du i det minste.
Men nå... er det som om jeg har tyfus.
Jeg vil ikke utnytte deg. Du er syk.
Nettopp.
Vel, ok.
Vi venter til jeg er bedre,
til vi kommer ut herfra, vi finner faren min,
og du spør om hånden min.
Om gnisten har dødd ut, si ifra.
Hva slags kyss var det?
Hjelp meg opp.
Bedre her nede.
Ja.
-Er du ok? -Ja, er du?
-Ja. -Bogotá, Nairobi,
-hvor er dere? -Vareheisen, vi er ok.
Hvor er Denver og Rio?
5:00 MINUTTER TIDLIGERE
-Biblioteket er klart. -Mottatt.
Det du sa om Maseratien...
Hva med det?
-Jeg vil gjerne si noe. -Nå? Hva vil du?
Tokyo er kanskje en Maserati, men man henger etter.
Som bokser på en bryllupsbil.
Ja.
Rio.
Kontoret.
Gå.
Liker du henne?
-Hva snakker du om? -Den jævla Maseratien.
-Hvis du vil ta en kjøretur, er hun din. -Hører du dritten din selv?
For det første, hun føler, tenker og bestemmer.
Og greia er at hun er knust etter bruddet.
Jeg skal si deg én ting. Du respekterer en venns kjæreste.
-Ekskjæreste. -Samme sak.
Eks eller ei, en venns kjæreste er som en radioaktiv by.
Selv etter 20 000 år, er det fortsatt forurenset området.
Du kan ikke dra dit, selv med eksens tillatelse.
-Det er teit. -Nei, det er etikk.
Den mest hellige formen for etikk. Hva gjorde du på sofaen med Stockholm?
Vi snakket.
Barbeint? Kom igjen.
Vel, ja, barbeint. Hva så?
Det betyr noe, Rio.
Jeg tar ikke av skoene når jeg snakker med Lisboa.
Det ville vært rart og ukomfortabelt. Vet du hvorfor?
Det er Professorens territorium.
Der er kjæresten din. Vil du si noe til ham?
Rio, ikke sant?
Rio! Denver! Hjelp meg, vær så snill!
Jeg er fanget! Venner i gjengen! Hjelp!
Det er effekten av 70 centimeter armert betong.
Det er som å rope i en ubåt på havets bunn.
Tredje kort:
såre til blods.
Jeg skal ut et øyeblikk.
Jeg fortalte henne at jeg har PTSD.
Jeg stjal ikke kjæresten din.
-Det roer meg å snakke med henne. -Roer det deg å snakke med henne?
Vel, ja.
Hun er smart, hun er snill og lytter. Du kan fortelle henne hva som helst.
Du kan fortelle meg alt også, men du vil ikke.
Jeg har ikke kunnet sove.
Når jeg lukker øynene, har jeg mareritt, angst,
hjertebank, panikkangst.
Jeg får bare sove om hun ligger der.
Skjønner du?
Du ligger med henne og sier det rett til meg.
Jeg har ikke ligget med henne. Hun holdt meg med selskap.
Er du vennen min eller ikke?
-Selvsagt er vi venner. -Det virker ikke sånn.
Herregud!
Hjelmen din! Vesten din!
Vi må legge press på det!
Kom igjen!
-Bogotá, Nairobi, hvor er dere? -Vareheisen.
Vi er ok. Hvor er Denver og Rio?
Denver, Rio.
-Denver, Rio. -Jeg går ut dit.
Nei, du blir hos gislene. Kom igjen, Helsinki.
Forsiktig, den jævelen er her et sted.
Bogotá, det var i heisen i første etasje.
Mottatt.
Han kan være i nærheten. Vi blir her.
Kom igjen, tjukken.
Vær rolige, vi er her!
-Reis dere. -Denver.
Går det bra?
Ned!
Jævel!
Vi blir beskutt!
Første etasje, heisen, forsterkninger, nå!
Gå.
Alle gode ting er tre, kjøter.
Tekst: Anya Bratberg