EN NETFLIX-SERIE
När man varit inlåst i 100 timmar, fastkedjad, nära att dödas
och har förlorat sin bästa vän, känns de där 100 timmarna som 100 år.
Och att gå utomhus
som den största friheten i världen.
Vad gör det om soldaterna siktar på en?
Obeväpnad, barfota,
med solen i ansiktet och omgiven av tystnad
känner man sig fri.
Vi sände ett budskap om hopp.
Lissabon var där med oss när vi gick ut från banken,
inte i domstolen eller i fängelse som alla trodde.
Överste Tamayo!
Vit flagg!
Vårt budskap var att om vi kunde göra det där,
så kunde vi göra vad som helst.
Och folket började tro på mirakel.
Teamet ska vara klart om en minut, Suárez! Jag vill ha en ren operation.
De där tre slynorna är prio ett. Sen gisslan.
Jag skiter i hur det görs, de ska hit.
Ni hörde! Alla ska vara redo!
Det går inte, Tamayo.
Hon pissade på oss. Jag ska utplåna henne, till varje pris.
-Trettio sekunder! -De visar vit flagg.
En fredssymbol sen puniska krigen. Nazisterna respekterade den.
Ska vi köra över den inför hela världens ögon?
Vi är redo.
-Vi väntar på er order. -Jag hörde dig. Jag tänker!
-Vi är nollor om vi förhandlar. -Nej.
Striden handlar om att visa vem som är god och vem som är ond.
Har de en korridor, har vi det också.
Vi måste ha en kamratlig image. Ingen slips. Ingen kavaj.
-Uppkavlade ärmar, utan skottsäker väst. -Som en nolla.
Du kommer att se orubblig ut. Du måste vara tuff.
Ge dem ett ultimatum. Om två minuter går vi in.
Vi måste skapa panik där inne. Visa dem att de är körda.
Jag får ståkuk, Angelito.
Ordna en säker korridor så att jag kan förhandla med dem.
-Visa dem, överste. -Ge dem.
Guvernören.
Vad gör armén här?
Det här är ingen civil konflikt längre.
Två bataljoner, elitstyrkor…
-De går in. -Det var på tiden.
Det är inga goda nyheter.
Polisen ser oss som gisslan.
Armén ser oss som sidoskador.
Lämnar säkerhetszonen.
Och vad ska det betyda?
De kommer att skjuta alla med mask.
De prioriterar att döda dem, inte att rädda oss.
De tre gracerna träder ut för att ge stöten ett fredligt ansikte.
Vi kommer ut omaskerade för att visa alla att jag varken är i rätten,
förhörs i tältet eller sitter i fängelse.
-Vad i helvete vill ni? -Gandía är skadad.
Jag måste visa dig en sak.
Höj din hand. Alla vet vad det betyder.
Palermo.
Då ska vi se, ormjävel.
Kom igen.
Han har splitter mellan ryggkotorna.
En felaktig rörelse och armen förlamas.
Eller lungorna. Nerven heter diafragmanerven.
Han behöver en neurokirurg fort.
Du kan ta en av arméns. Ni har några.
Vad väntar vi på?
Vi springer till tältet. Nu!
De skjuter oss inte. Vi kan inte gå in igen.
Klart att vi kan.
Våra gisslankamrater vet inget.
De får veta det förr eller senare. Det är var och en för sig själv.
Vi har en moralisk plikt att agera.
Du kom väl hit för att bli hjälte?
Tiden är inne.
Sänder jag in en läkare, måste jag vänta tre-fyra timmar
innan armén får gå in, vilket den kommer att göra.
Därför använder ni det enda kortet ni har, Gandías skada.
Låter du en man du har utnyttjat bli förlamad?
-Släpp honom. Han får vård. -Det vinner jag inget på.
Jo då.
Jag ska berätta vad.
Om du inte släpper honom, går jag in nu.
Men om du gör det, medan han berättar vad ni håller på med,
kan jag avvakta en timme. Valet är ditt.
Låt oss diskutera det en minut.
Självklart.
Det verkar som att jag kommer ut före du, Sandokan.
Vad fan gör du, Bogotá?
I den stunden…
Vi måste släppa Gandía. Vi behöver den timmen.
…var Lissabon den enda som noterade en viss detalj…
Lissabon?
…som radikalt förändrade spelreglerna.
De har inte Professorn.
-Va? -Va?
Han gav oss ett ultimatum utan att använda sitt trumfkort.
Om man kan göra schackmatt i ett drag och låter bli…
-Vet man inte att man kan det. -Precis.
Sierra agerar ensam.
Jag börjar gilla galningen.
Gör klar Gandía.
Jag ska slåss med den här skithögen.
Bogotá, sluta!
Om jag så dör, ska jag banka skiten ur dig.
För fan. Vi ska släppa honom. Vi kan inte ge dem slamsor.
-Han ska bäras ut med fötterna först. -Sno dig då.
-Ministern väntar på mig med en medalj. -Käften!
Varje slag är ett slag mot oss.
-Din stolthet blir vår död. -Vi är redan döda.
Det här förändrar inget. Vi har bara vår värdighet kvar.
Det här är hämnd.
-Hämnd är en självisk akt, det vet du. -Det är respekt.
Respekt för oss och för vår avrättade kollega.
-Det här är det. -Jag håller med.
Är ni idioter allihop?
Lissabon gick med på att släppa honom. Hon köper tid.
Jag känner inte Lissabon, men jag kände Nairobi.
Vi förgör honom innan de knullar oss i röven.
Så nu tänker du döda honom?
Du är skithögen som står bakom och säger "döda honom",
för att du inte klarade det när du kunde.
Du hade inte stake till det. Du blev som förlamad. Så lägg av!
Ni två kommer också att slå ihjäl varann.
Skyller du på mig?
Det vad han som gjorde det. Han tryckte av.
Och den jäveln är hjärnan bakom allt.
Så ge dig fan inte på mig!
Ska jag lämna blommor i obduktionssalen?
Er vän är säkert varm än.
Till och med fast.
Vad skulle du göra om Stockholm dog? Du slog Arturo när han jävlades.
Den här jäveln dödade en av oss.
Gäller olika regler för dig och oss?
Gör vad fan ni vill.
Är det så viktigt för dig?
Min bror…
Annars kan vi inte se varann i ögonen.
Han är din.
Nu roar vi oss på rasten innan tjejerna kommer tillbaka.
-Kom. -Nu gör vi det här.
Vi släpper Gandía.
Men jag måste fråga Professorn.
Fråga honom vad du vill.
Du har fyra minuter.
-Vad föreslår du att vi gör? -Organiserar en flykt.
Med 10, 15 eller 20 gisslan.
Avgjort.
För dem till en säker plats.
-Det finns inga säkra platser där inne. -Klart att det gör.
Kom.
De fyra valven som öppnas med mitt fingeravtryck.
Slå mig.
Jag sa slå mig.
Slå mig!
-Vet du varför jag ska döda dig? -Jag tog din tjej på röven.
Nej, för att du är fascist.
Höj ett vapen för att försvara ditt land, och nån jävel kallar dig fascist.
Öppna dörren!
Som när man säger "byracka".
"Zigenare".
Vad fan?
-Stäng dörrarna! Ställ upp på led! -Backa. Nu!
-Jag sa backa. -"Tattare!"
-Mot väggen. Upp med händerna. -Sluta!
Eller kallar Palermo "enögd bög"…
Nu!
-Låt dem vara! -Sluta!
…eller "sudaca".
-Vad gör ni? -Du är rasist!
Vi försöker åstadkomma mirakel och ni börjar slåss.
Du är sexist!
-Stoppa dem. -Nej!
Du är homofob!
Och det här är för Nairobi.
Bogotá.
-Han dödade Nairobi. -Polisen har inte Professorn.
Det här inte Nairobis vilja.
Tamayo vet inget om honom. Det är inte schackmatt. Vi har en chans.
-Han dödade henne. -Släpp honom.
Släpp honom.
Tänder du på mig än?
Tokyo…
Din förlust.
Pang.
Kom igen. Rasten är slut.
-Sy ihop honom. -Jag dödar dig, din fan.
Hon knockade mig, Sandokan.
Inte du!
På golvet, terrorister!
Helvete!
-Den här vägen. Kom igen. -Få ut dem.
-Denver! -Denver!
Förbannade skit.
Det går bra. Håll dig lugn.
Jag får se.
-Lugn. Det går bra. -Det finns ett utgångshål.
-Jag behöver kirurgväskan. Nu! -Ja.
Hämta väskan. Ditt vapen. Kom!
Helsingfors, Manila, gisslan har flytt.
De sköt Denver och några av sina egna. De har vapen.
Uppfattat.
Kom!
Stanna här, Matías. Ingen får röra sig.
Kom!
Jag får se.
-Den jäveln. -Denver!
Ge Gandía vård! Han är prio ett!
Denver!
Fan!
Placera sjukvårdare vid dörren.
Bankens säkerhetschef kommer snart ut, allvarligt skadad.
Du går in härnäst. Du leder ingripandet.
-Med vilka män? -Tredje insatsstyrkan. De är bäst.
-Cañizo! -Till er tjänst.
-Gör männen redo på stubinen! -Ska bli.
-Hur är inspelningen? -Det låter som skott.
Mitt team, sa jag.
-Jag vill ha dem. -Typerna du bad om kommer inte på fråga.
Överste, det blir en massaker.
Männen kan inte fråga vem som döljer sig bakom masken innan de skjuter.
Det gör insatsstyrkan. För i deras hjärnor finns tanken om att rädda gisslan.
Jag behöver folk som vinner mark, inte såna som räddar liv.
Hur stora civila förluster pratar vi om?
Tja, räkna inte med mer än
att 30 procent överlever.
-Jag går in med mitt team eller inte alls. -Ditt team?
Mateo Canalejas, gripen för att ha spelat rysk roulett
med sitt tjänstevapen på nåt hak i Tbilisi.
Arantxa Arteche anordnar olagliga apfajter i Gibraltar. För fan.
Salvador Torrecilla låtsades att han kidnappats av Boko Haram
efter sex dagars kopulerande med kanslern i Malis dotter. Mer?
Ramiro Vásquez, din bombexpert, är på mentalsjukhuset i Mondragón.
Jag är medveten om allt det där. De väntar här utanför.
Jag ringde dem när Professorn kastade sedlar.
Ska jag hämta dem?
Överste?
Sagasta.
Jävlas inte med mig.
Till höger!
Palermo! Kom ut och lek, din jävel!
Helvete!
Fan!
-Sikta på västarna. -Skjut mot taket!
Ner.
-Helsingfors, de närmar sig. -Ner!
Uppfattat, Tjockis?
-Hjälp! -Här är vi!
Täck mig!
Lissabon!
Vi är fast. Det finns ingen väg ut.
Jag vill inte dö!
Vi kan inte nå valven, men vi kan få ut dem via lastkajen.
-Hur då? -Vi tar nästa dörr. Täck oss!
Nu!
-För helvete! -För satan!
-De är på väg mot lastkajen. -Följ efter dem.
Palermo, du följer med mig.
Helsingfors, till översta våningen, rapportera alla rörelser.
Vapen, ammunition, män, allt. Så jag vet om de kommer.
Kom.
Kom! Matías, ta fem av dina gisslan.
Sätt fart! Till biblioteket. Nu!
Kom igen!
Inspektören.
Det var skott, det är bekräftat.
Genom den här korridoren. Spring!
Kom! Den här korridoren.
-Spring! -Hitåt!
Spring!
De kommer!
Helvete!
Ner.
Okej. Nu.
Backa!
Sikta på västarna.
-Se upp! -Kom igen!
-Fan. -Vi är körda.
Kom igen. Den här vägen.
-De har spärrat utgången med stål. -Fan.
Och sprängmedel.
De är körda, inte vi.
De förvarar sina vapen här.
Jag heter Alicia Sierra.
Jag är inspektör vid polisen. Man har beordrat att jag ska gripas.
Jag spelar in den här videon ifall polisen eller CNI
försöker dölja, vinkla eller förvränga sanningen.
Men jag ska inte gnälla nu, vi har nämligen nåt att fira.
Vi är här, och se vem jag har med mig.
Då ska vi se. Vi är här i gömstället
som tillhör den här smarta besten.
Professorn.
Vinka till kameran, herr Marquina.
Herr Marquina?
-Det här är inte nödvändigt. -Jo då.
Berätta, vem grep dig?
-Du. -Du, vem? Gör det du ska.
Jag greps av inspektör Alicia Sierra.
Just det!
På heder och samvete.
Jag, Alicia Sierra, kl.09,50 den 8 april,
hittade den övergivna dagvattenreservoaren efter 21 kilometer på väg…
Får jag erkänna?
Jag vill berätta.
Varsågod.
Jag värvade en av dina män. Han deltog i Paris-planen.
Vi värvade Benito Antoñanzas.
Han hoppade i bostadsområdets privata pool
från sitt hem, närmare bestämt från toafönstret.
Det var då jag började lämna spår efter mig.
Till hans försvar, hotade vi både hans eget och hans familjs liv…
Håll käften. Vad åt du till lunch? En papegoja?
Han slutar inte babbla.
Jag försöker reda ut fakta och berätta sanningen.
Du har ljugit hela tiden. Inte ens din bror fick veta sanningen.
-Vad händer? -Och därför är tiden inne…
Helvete! Håll käften nu, för fan!
Marseille!
Jag blåser skallen av dig. Håll käften.
Marseille! Kod röd!
Marseille! Benjamín! Marseille!
Helvete.
Ja, för fan.
Marseille! Polisen!
Jag är inte polis längre, glasögonorm.
Marse…
Marseille…
Mars…
-Du behöver en tourniquet. -Nej då.
Kom igen, Amanda, Miguel. Ta vapen.
Ni klarar det.
Sätt fart, ni två.
Fönstren.
Ni två, täck oss från fönstren.
-Vet du vad du gör? -Självklart. Det som måste göras.
Jag tror inte det.
Fönstren!
Backa! Ut härifrån!
Sluta. Du har redan skadat två av oss.
Ja, men jag räddade fyra och nu har vi deras vapen.
Se på mig!
Båda är familjefäder.
Det var inte mitt fel. Det var den jävla rekylen.
Sidoskador.
Ser du inte att det är krig? Churchill hade kallat det en seger.
Ammunition?
-Två magasin. -Va?
Vi kan inte täcka korridoren med två magasin.
Fan också.
Vi spränger den.
Om vapnen där inne exploderar rasar hela byggnaden.
-Vi har inget val. -Vi behöver granater.
Var fan hittar vi det?
Jag vet var det finns, annat också.
Distrahera dem. De tror inte att vi hämtar sprängmedel. Lissabon…
Lycka till, Tokyo!
Vi hörde skott från byggnaden. Det är nåt allvarligt på gång.
Det är alltid samma sak. Valencia- eller Peking-planen. De showar.
De spränger saker och får oss att byta plan.
De har automatkarbiner. Det är civila där inne.
-Snälla Suárez! -Överste.
Planerar du en insats bakom min rygg?
-Skulle det vara ett problem? -Det här är en civil konflikt.
-Jag kräver att delta i ingripandet. -Kräver? Vem fan tror du att du är?
Jag leder polisens speciella insatsstyrka.
Hur mycket du än ignorerar oss, vill jag påminna om att vi dödade Berlin
under eld från hans Browning.
Sagasta!
Gå in med ditt team. Nu.
Okej.
Rio! Följ med mig.
-Satans helvete! -Rör dig inte.
-Du är en jävla skitstövel. -Va?
Du sparkade ut mig från förra stöten. Den bra stöten.
Sen tar du med mig till den här jävla råttfällan.
Det här gör jag av godhet, fast jag borde göra det med dina kulor.
Undan!
Denver! Hör på!
Du blöder som en stucken gris, kom tillbaka.
Okej. Armen kommer att domna, men den klarar sig.
Du kan gå nu. Stick.
-Vad gör du med den där? -Får dem att dansa.
Sa du inte att vi skulle bli hjältar? Jag ordnar det nu.
Gisslan är i vapenförrådet,
och vi har två magasin kvar.
Jag går ingenstans.
Vi får inte attackera överilat. De har sina vapen.
Det är en tidsfråga innan armén kommer.
Älskling… Dani, kom tillbaka, är du snäll.
Jag klarar mig. Jag mår toppen.
Du mår inte bra.
Vi måste försvara vår position med intelligens.
Försvara? På italienskt vis? Va?
Med lilla Messi i vårt lag?
Och Neymar?
Och Cristiano Ronaldo?
Nej, vi bygger ingen försvarsmur. Vi spelar tiki-taka!
Kom igen, täck mig.
Din tur.
-Granat! -Granat!
Gick det bra?
Hur mår du?
Dåligt!
Arturo! Jag ska slita ballarna av dig!
Här har du dem, din jävel!
Kom och hälsa!
Jävla helvete!
-Mår du bra? -Nej.
De har ammunition till fyra krig. Vi är körda!
-Vad är detta? -Låt bli. Det är en eldkastare.
En eldkastare?
Allt här inne är lättantändligt och explosivt.
Oroa dig inte.
Grillfesten blir där ute.
…är riktat till er som ser masken som en motståndssymbol.
Vi behöver er.
Staten har förklarat krig mot oss.
Ett smutsigt krig.
Professorn?
Vi väljer att kämpa emot.
Polisen grep en av oss i ett annat land.
Aníbal Cortés.
Det skedde för nästan två månader sedan.
Inga rättsliga förfaranden har inletts.
Professorn?
Ingen utlämning har begärts.
Marseille. Toaletten.
-Ingen försvarsadvokat har erbjudits. -Kolla den.
Han hålls fången…
Hallå? Är det nån där?
…på okänd plats. Och blir allra troligast…
…torterad.
Vi kräver…
…att denna olagliga inspärrning avbryts
och att han med respekt för lagen ställs inför rätta.
-Staten påbörjade kriget. -Benjamín.
-Och vi ska inte gömma oss. -Han sover.
Vi ska kämpa emot…
…slag…
…för slag.
Och denna gång…
…ska vi stjäla stort.
Bra jobbat, Professorn.
Mina nästa skott blåser ut hela toan,
så släng ut ditt vapen och kom fram.
Som du vill. Tre, två…
Ett!
Vem fan är du?
-Logroño? -Jag…
Jag har inget
stadsnamn.
Fan! Syret är nästan slut i tanken.
Jag fyller på den. Det tar en minut.
I badkaret bad jag dig göra slut.
Men jag sa inte det sista.
Du går inte härifrån utan mig.
Det vet du väl?
Då får du kidnappa mig.
Det är en dålig nystart.
Men sexig.
Jag vet en del om kidnappning.
Hur man binder fast folk och sånt.
Skär du stål eller stöter du på mig?
Jag kan göra två saker samtidigt.
Tre också.
Ni tre, i första bilen. Nu!
Helsingfors här.
Det rör på sig utanför.
Arméns specialstyrkor.
De är beväpnade med allt möjligt.
En C-90-raketkastare, granatkastare, maskingevär,
hagelbössor, gevär.
Kom igen! Sätt fart!
De hoppar i två militärfordon. Fan! De ingriper direkt.
Bogotá, Lissabon här. Släpp omedelbart Gandía.
Då berättar han att vi jagar gisslan.
Annars bryter de sig in genast.
Vi har inga vapen. Gisslan har tagit vapenförrådet.
Hallå! Täck mig! Allihop!
-Helvete! -Herregud!
Herregud!
Denver!
-Det är Cincinnatis pappa! -Ditt jävla kräk!
Kom, så får jag en puss!
-Vem är pappan? Jag fattar inget. -Tyst, annars häftar jag ihop munnen.
Kom hit!
-Området säkrat. -Kusten är klar.
-Var redo att gå in. -Allt klart, överste!
Grönt ljus. Vi kan fortsätta.
Nu!
Han är färdig.
Kom.
Din jävel!
Arturito!
Tror du på reinkarnation? Annars är det hög tid att förhandla.
Kan du hålla andan?
Lika länge som det skulle ta att knulla din mamma i röven.
Räcker det?
Fentanyl.
Dörrarna öppnas.
Nu ser vi om det knockar dig.
Gisslan!
-Vad fan är det där? -Gisslan är…
Gisslan…
Avbryt insatsen!
Gisslan är…
Bekräftar, överste.
Det är Gandía, överste. Det är Gandía!
Sagasta, avbryt operationen tills vidare.
Gisslan…
Denver.
Jag vet att du lyssnar. Tror du att hon älskar dig?
Denver?
Nej.
Du är inte man nog åt henne.
Hon brukade säga att jag hade lärt henne vad kärlek är.
Har hon sagt det till dig? Nej.
Vet du varför?
För att du saknar intelligensen att nå dit jag gjorde.
Din personliga vendetta äventyrar oss alla.
Håll käften!
Jag känner killen som min egen son.
Jag vet vad jag ska säga för att trigga honom.
Och det tänker jag göra. När han visar sig, bränner jag honom.
Med mig
frågade hon sig aldrig: "Vad gör jag med den här typen?"
Aldrig.
Och jag var gift.
Det visste hon.
Men hon kunde inte lämna mig.
Det slog gnistor om oss
varje gång vi möttes vid kaffeautomaten.
Ge mig ditt vapen.
Vi låg med varann jämt.
I varenda vrå.
År…
…efter år.
Vi älskade överallt, Denver.
Det kvittade om vi var under printern,
på kafeterians toa
eller mitt kontor.
Eller ovanpå myntmontern.
Det kvittade.
Och varje kväll…
Varje kväll, så fort hon kom hem,
skrev hon fantastiska sms till mig.
Skickade foton.
Hon sa till mig och lovade mig
att hon aldrig förr känt så och inte kunde leva utan mig.
Denver…
Har hon nånsin sagt så till dig?
Det har hon säkert inte.
-Walkie-talkien. -Nej.
Varför fick ni inte fler barn? Ett som var ert?
Du stal henne från mig, din jävel! Men det krävdes en kidnappning!
Och innan hon visste ordet av var hon vid världens ände,
dömd att dela sitt liv med en tölp.
Nej! Låt bli!
Kom an bara!
Håll huvudet kallt, för helvete!
Tokyo kommer med vapnen när som helst.
Håll dig lugn.
Förlåt.
Vapen!
De har fler vapen. Helvete!
Ändrade planer!
Ni två, ta sköldarna och sätt Browningen på gaffeltrucken. Nu!
Det saknar all militär logik att lämna vårt läge.
Där ute har du inte en chans.
Lyssna noga. Jag säger inte det här igen.
De går till angrepp. Du hörde det själv, de har fler vapen.
När de får hit dem sitter vi i en rävsax, och de gör slut på oss.
Jag sa ju att vi måste gå till angrepp.
Nu!
Kom.
De täcker inte fönstren längre. Vi kan inte vänta. Slå till fort. Nu!
-Vad fan är det där? -Backa!
Öppna!
Stäng!
Öppna!
Sista magasinet!
Stäng!
Öppna!
Fan!
Ammunitionen är slut!
Arturo!
Mónica…
Lugn och fin.
Rör ni er skjuter jag honom.
-Ner på knä. -Kom igen, ner.
Gör inget du ångrar sen.
Lägg ner vapnet, är du snäll.
Du skjuter inte, eller hur?
Inte pappan till din son.
Vet du hur jag vet det?
Jag blir den enda kvar efter det här som kan ta hand om barnet.
-Den enda han inte skäms över. -Ner!
Förstår du inte?
Fattar du inte?
Låtsas inte vara nån du inte är.
Du blir aldrig en av dem.
Du är för alltid en hemlig…
Undertexter: Jessika Johansson