EN NETFLIX-SERIE
Ut nu, Helsingfors. Ta skydd i museet.
Jag bygger ett skyttevärn!
Helsingfors, hör du mig?
Helsingfors, är du där?
Tjockis!
Jag lever.
Ta dig därifrån nu!
Benet sitter fast.
Öppet sår.
Blod.
-Mycket blod. -Somna inte. Vi är nästan där.
Jag lovar att när vi kommer ut,
så ska jag visa dig, tre nätter i rad, varför argentinskt kött är bäst i världen.
Och sen, då?
Går du på bio med mig?
Ja, men bara om du inte somnar. Lova att du håller dig vaken.
Jag är vaken.
Skvadron tre och nio, nu!
Sätt fart! Kom igen!
De är här nu.
Vi vet inte vad som hände. Det ser ut som en hemsk explosion.
Hundratals personer befinner sig vid centralbank…
DIREKT KUPPEN MOT SPANIENS CENTRALBANK
Professorn här. Dagvattenreservoaren är säker.
Ge mig en lägesrapport. Palermo!
De sprängde taket. Bogotá, Rio och jag är snart på översta våningen.
-Helsingfors är fastklämd. -Lissabon, position.
-Andra våningen, med Stockholm. -Tokyo, position.
Vi är på väg ut på taket. Vi attackerar dem bakifrån.
-Nej, öppna inte dörren. -Va?
-Och Helsingfors? -De dödar er.
De kommer ner.
Täck flankerna och håll ihop.
Om ni inte går ut, dör Helsingfors. Gör det!
Går vi ut eller inte?
Taket täcks av 100 krypskyttar. De är soldater.
Ni kommer inte åt dem. De skjuter huvudet av er.
Du offrar en man, Professorn!
Enda viset att rädda honom är att angripa från två håll.
Vi utnyttjar hålet på taket.
Ni måste ta er ut utan att bli dödade. Jag vet hur.
Hämta gisslan.
Häng kvar!
Fyra man klockan tre!
Framåt!
Gandía!
Framåt!
Ta över! Fort!
Nu!
Ta skydd!
Vi tänkte ofta att vi var ute i krig.
Men det gjorde vi bara för att vi inte visste vad krig var.
Frederiksborgs slott.
Säkerheten är rigorös. För att komma in eller ut
måste man passera två metalldetektorer och beväpnade vakter.
Allt det innan festen kan börja.
Det blir den perfekta soarén: Exklusiva bilar, smokingar,
drinkar, klassisk musik och 12 kilo guld.
Och Tatianas fingrar som utövar sin magi.
Vi kommer i stort sett bara att roa oss.
Varför?
För att den svåraste delen av jobbet kommer att vara över.
Den har du löst dan innan.
-Jag? -Ja, du.
Den enda av oss med ett alldagligt, trist utseende,
som en pianostämmare.
-Vad är det? -Tja…
En magnetisk kortläsare, en skimmer, en kortklonare.
Precis!
Den kommer att vara dold, inte sant?
Man brukar klona kreditkort med dem, i bankomater och sånt.
-Tatiana börjar plötsligt må dåligt. -Scenskräck.
Jag behöver luft…
Då blir du ensam med flygeln.
Du behöver hjälp.
Jag behöver en paus.
-Kan ni hjälpa honom? -Visst.
För att använda en magnetisk kortklonare måste man vara högst tio centimeter
från kortet man vill klona i 30 sekunder.
Det blir lätt. De har dem om halsen.
-Stå stilla. Det är mycket viktigt. -Okej.
Inget ett besvärligt Bess inte kan lösa.
Tack.
Och där kommer din vagn med stämningsverktyg in i bilden.
Våra förfalskningar ligger gömda i den.
Den kommer att vara fodrad med bariumsulfat
Inte ens en röntgenmaskin ser dem.
De kommer att eskortera dig tills kopiorna är i säkert förvar.
Efter det är Hans vårt enda bekymmer.
-Hans? -Guldrummets säkerhetsvakt.
Han vaktar alltid dörren. Han lämnar den aldrig.
Han har varken fru, hundar eller barn,
och hans pappa är dement. Vad är hans svaga punkt?
Jag vet inte. En avlägsen brylling?
Varför dra till med en brylling? Pappan är dement.
-Hans pappa. -Han är dement.
Han bor på vårdhem, känner inte igen nån.
-Ta in Cristoff. -Uppfattat.
Rafael.
Portföljen.
Tack.
Vi är inne.
Frihet åt Cristoff.
Gå mot musiken, Cristoff.
Mot musiken.
Cristoff är på väg.
-Kamerorna? -Jag tar mig in i systemet.
Musik.
Jag är inne. Den loopar.
Musik.
Föreställ dig Hans förvåning.
Han tror att pappan sitter på vårdhemmet, med tofflorna på och ser på Lyckohjulet
när plötsligt…
Musik.
Björnen 3 här. Nödsituation i rum 1. Jag måste genast avlösas i rum 1.
Uppfattat, Björnen 3. Jag kommer.
Rock'n'roll.
Det är nåt jag inte har sagt.
Jag har ingen aning om vad som finns där inne.
Musik.
Man vet aldrig vad man hittar i ett hemligt kassavalv.
Så vackert.
Sätt fart.
Säkerhetsboxarna är spärrade.
Ursäkta.
Det där är nyckeln som öppnar alla dörrarna.
-Bra. I vilken box finns guldet? -Informationen finns här.
Jag kan hacka koden.
Boxarna är fästa i väggen. Konstruktionen är fast.
För att det är väggen som rör sig.
Det mest fascinerande säkerhetssystemet jag sett.
Han har hittat sin pappa.
Bli inte för fäst vid det. Du måste knäcka det på en minut.
Det går inte på en minut, pappa.
Jakov. Nödläge.
Vi behöver tre minuter.
-Tre minuter räcker inte heller. -Lugn, det gör inget.
Du får gott om tid på dig att lösa det i fängelset.
Ursäkta.
Jag är läkare. Mannen här mår nog inte bra.
Han är lite desorienterad. Ingen fara. Tack.
Kom, pappa.
-Fort! -Jag har hittat guldet, jag knäcker koden.
-Bra. Hur mycket till? -Jag vet inte.
Jakov…
Två minuter.
Jag lyckades!
Ursäkta. Gå ut…
En minut, Jakov.
Han gick över gränsen med några damer.
Va?
Stiftelsens ordförande ringde nästan polisen.
Vad gjorde han?
Han sa olämpliga saker.
Som?
Om…
…genitalier.
Såg du om han var med nån eller hur han kom in?
Undan.
Kom, pappa.
Andrés, Hans är misstänksam.
Han går mot er.
Ursäkta.
Klart här, Jakov.
Vi är ute.
Adrenalinet,
endorfinerna…
Visst känner du dig mäktig, min son?
Det är fantastiskt.
Den viktigaste läxan kommer nu.
Så ja.
Vad gör du? Nej.
Pappa?
Pappa!
-Varför? -Jag lär dig en läxa.
En läxa? Jag tror inte mina öron.
Du kastade precis ut 12 kilo guld. Det är 15 miljoner euro.
En läxa, så fan heller.
Se på dig.
Bara en tjuv kan känna att nåt de inte äger är deras.
Nu vet du att du är en av oss.
Så…
Nästa gång lämnar du din arrogans och moraliska överlägsenhet hemma,
och våga aldrig kalla din pappa cyniker igen.
Nu roar vi oss.
Jag är här för att lyssna på Tatianas konsert.
Bravo!
Alla tjuvars dröm
är att lämna platsen de rånat till applåder medan folk fotograferar.
Leende, lugn, bestämd
och förälskad.
Och framför allt utan att nån misstänker nåt.
Vi lämnar landet helt obemärkt i en liten båt,
medan vi firar Tatianas succé och styr mot Malmö, Sverige.
Vad är det med honom?
Han kinkar.
Jag vet aldrig om han är trött, hungrig eller har gaser.
-Är du redo, älskling? -Naturligtvis.
Nu ser vi på det!
Vi kunde inte bära ut det genom dörren.
Jag har aldrig spelat tennis med dig.
Eller cyklat genom bergspass. Vi har aldrig rott ihop.
Du hade inte lärt dig nåt nytt av att göra de sakerna med din pappa.
Men nu gör du det.
Om man verkligen vill ha nåt i livet,
måste man ta det från den som har det.
Det är så världen fungerar, min son.
Nu!
Vi är här, Tjockis. Bara lugn.
Lugn. Jag är här.
Arteche.
Arteche!
Jag hör inget. Tosco är skadad.
Pulsen är svag.
Den träffade lårbensartären.
Vi måste lägga på tryckförband.
Andas, Tjockis. Vi får ut dig härifrån. Hör du mig?
Sätt det högre upp. Högre upp. Kom igen.
Är du där, Sagasta?
-Vad fan är det som händer? -En fienderaket.
Ge mig en skaderapport nu!
Håll käften, för helvete! Jag har skadade män här.
Canalejas, vi måste säkra området med ett värn.
Se på mig. Det här gör ont.
-Redo? -Tre, två, ett!
Ta dit bombroboten. Vi går in när som helst.
Vi är på väg upp!
Ni har tur. Vi ska genomföra en övning, som i skolan.
-Så var tysta och rada upp er. -Ni är infanteriet.
Matías, fyll en väska med våra grejor. Vi ska upp på taket.
Uppfattat.
Kom igen. Sätt fart!
Såga av benet, för fan. Såga av det.
Se på mig.
-Jag sågar inte av dig benet. Aldrig. -Palermo…
Lårbenet, skenbenet och knät är krossade.
Rubbet.
De kapar det på sjukhuset. Det vet du mycket väl.
Den här får det att kännas bättre. Vi får ut dig. Var inte dum.
Håll dig lugn, Tjockis. Jag är här.
Se på mig, Mirko. Se på mig.
Han har rätt.
Pelaren är gjord av marmor. Den väger två ton.
Vi kan inte flytta den.
Jag sågar av det.
Nej, vi hittar en hävstång och flyttar statyn!
Vi behöver nåt tungt.
Baktrappan.
Krypskyttarna måste tro att ni är gisslan.
Låt hälften ta av sig maskerna. Ni har en minut på er.
Ni ska spela ert livs viktigaste roll.
Ge mig ett Oscar-värdigt framträdande.
Uppfattat? Kom igen!
Det var allt.
Kom igen!
-Fröken Tokyo! Vänta, jag har ont i sidan. -Vi är nästan framme.
Skicka en kompress, Bogotá.
-Somna inte. -Håll ut.
-Var lugn, Tjockis. -Håll ut. Det ser bättre ut.
Du…
Du är med mig, okej?
-Palermo. -Öppna ögonen. Håll ögonen öppna.
Helsingfors. Se på mig, snälla.
Se på mig. Kom igen. Se på mig, för helvete!
Dö inte. Se på mig.
Palermo! Funkar den där bjälken?
-Täck oss. -Tack.
Kom fort, Lissabon. Vi behöver täckande eld.
Vi går ut. Är ni beredda?
-De dödar oss! -Ingen kommer att döda dig.
Jag kanske gör det för att du irriterar mig, men inte de.
De dödar dig inte.
Hälften av er tar av sig maskerna. Uppfattat?
Låt dem se att ni är gisslan.
Du tar av dig masken och du, och du med, raring.
Toppen.
Masker på.
Professorn.
Bombexperter. De tänker ingripa via bottenvåningen.
Framåt!
Lissabon, de tänker gå in igen.
Varför släppte ni guvernören? Säg att du har en plan.
Vi gömde en mikrofon i handbojorna.
Jag trodde att vi hade en chans om de tog av bojorna
innan de gick genom den elektromagnetiska detektorn.
Vi skickar ut honom, och jag ska förklara varför.
Och?
Vi har Tamayo i ett järngrepp.
Kontakta Pakistan.
Du är så sexig, men jag älskar dig för din hjärna.
Jag är lite upptagen med ett krig här. Spara snuskpratet till senare.
Det låter bra.
Benjamín, ring dina män.
-Vi ska förbereda gjuteriet. -Alicia.
Marseille, gå ut och köp nappar, blöjor, en spjälsäng. Allt som behövs.
-Ammar du eller ska jag köpa flaskor? -Ammar och flaskmatar, okej? Vi gör allt.
Och köp nåt åt hans fot. Han märkte inte att jag sköt honom.
Förresten borde du nog ge ditt pistolmagasin till Marseille.
För allas säkerhet.
Tack.
-Professorn, vi är på taket. -Bra.
De får inte se att ni är beväpnade, Tokyo.
Behåll utrustningen i vapenväskan.
Bind en repände i väskan och den andra i en av er.
Ni tar er till hålet i taket genom att gömma er bland gisslan.
Matías, vi behöver din hjälp.
När jag säger "panik" skjuter du för att avleda skyttarna.
Dra sen väskan till dig med repet. Uppfattat?
Palermo, Stockholm och jag är på plats.
Lissabon, rök om fem…
Fyra.
Tre.
Två, ett.
Lycka till.
Nu!
Rök!
Täck oss!
Jag ser inget!
Kom igen, Rio.
Tokyo, nu.
Skjut inte!
Jag är Miguel Fernández Talanilla från Totana, Murcia.
De är på taket och tar av maskerna.
-Om nån närmar sig hålet, skjut. -Uppfattat.
Roboten. Gå in genom dörren.
De kan inte hantera er och gisslan samtidigt.
-Det är dags nu. -Uppfattat.
Skjut inte!
Vi är ute, Professorn.
Kom igen!
Förband, nu!
Röken börjar ta slut. Fort!
Kom igen, Rio. Vi måste ut härifrån.
-Kom igen! -Kom igen!
Bogotá! Är du oskadd?
Kämpa på.
Jag väntar på klartecken.
Palermo, ge ordern. Gör det nu!
Håll ut. Vi frigör Helsingfors.
Det är bråttom.
När han är lös agerar vi bete och lockar ut dem från skyttevärnet.
Tjujkov!
Närma er inte hålet förrän jag säger till.
Skjut inte!
-Var redo att gå in. -Ja.
Sätt fart!
På plats.
OKÄNT NUMMER
Ursäkta. Vi är redo.
Ett ögonblick.
Hallå?
Du är framkopplad.
Höj inte din lilla hand, för du vill inte att nån annan hör vårt samtal.
-Säg mig, tränar du yoga eller nåt sånt? -Capoeira.
Det är det som gör dig så smidig.
Du duckar så smidigt för problem, uppsägningar och ansvar.
Med din smidighet måste du vara en bra älskare.
Ja, men det här samtalet börjar äckla mig.
Säg vad fan du vill.
Fortsätt.
De återupplivade ingen. De dödade honom kallblodigt.
Det bästa vore om han dog de närmaste minuterna.
Det är min fribiljett till att döda dem. Ingen lag, inga rättigheter.
Vi skjuter dem i ryggen även om de överlämnar sig.
Och därför måste jag få alla att se dem som några jävla mördare.
Vad vill du uppnå?
-Bara ett rättvist krig. -Såna finns inte.
Tamayo, du skickade in åtta elitsoldater i banken.
Jag har tio rånare där inne. Det känns ganska jämnt.
-Jag vill inte se mer aktivitet. -Skulle inspelningen stoppa mig?
Du startade ett krig för att rädda dig själv, skrupelfritt
och morallöst.
Jag ber dig bara att fortsätta.
Avbryt den andra attacken annars bevisar jag
att du fabricerade bevisen mot Alicia Sierra.
Att du beordrade att betalningen skulle tas ur nationalreserven
när jag överför tio miljoner till Nederländska Antillerna i ditt namn.
Och tro mig, transaktionen kommer att sammankoppla dig med mig.
Avvakta med ingripandet.
Det var inte den väntade ordern.
Ringer presidenten dig? Rapporterar du direkt till regeringen?
Gå då och mumsa lite kakor, för fan, och låt mig ge orderna.
-Hjälp! -Tokyo!
Skjut inte!
Skjut inte. Vi är gisslan!
-Vad är det? -Jag mår bra.
-Vad hände? -Inget.
Vad hände?
Allt det här blir nog lite för mycket för mig,
men jag mår faktiskt bra.
Jag brukade snatta från bensinstationer och nu är armén här utanför.
-Det går bra. Du är inte ensam. -Det går bra.
Jag är inte ensam. Allt är bra. Kom.
Slappna av. Så ja.
Se på mig.
Blunda inte. Se på mig.
Berätta nåt.
-Vadå? -Vad du vill. Hur hamnade du här?
Det förra rånet gick så bra. Men jag tror inte att det blir så nu.
Och så ville jag umgås med den här knäppisen.
Men i samma stund som jag kom till klostret,
visste jag att det här inte skulle sluta väl.
Varför inte?
För att du var där med din fru och ett barn som…
Ni var rena drömfamiljen.
Och jag kände mig så dum…
Dum? Varför det?
För att jag alltid har varit kär i honom.
Sluta fåna dig. Det är inte läge att skoja nu.
Jag skojar inte, vännen. Jag skojar inte.
Men det här börjar bli fult och vi kan dö, därför säger jag det.
-Nej, jag säger det för att få det sagt. -Nej, okej? Lyssna på mig.
Ingen ska dö. Hör du mig?
-Säg det. -Ingen ska dö.
-Bra, okej? -Okej.
Livet går vidare, visst?
-Livet går vidare. -Precis.
Dra som om du vore en oxe. Professorn, Helsingfors är loss.
Matías, var redo att skjuta. På min signal.
Ja, Professorn.
Tokyo, Manila, Denver, var beredda.
Nu gör vi oss klara. Följ med mig, okej?
Matías, panik.
Vid dörren! Eld!
Eld!
De närmar sig hålet. Anhåller om att få skjuta.
Ni kan inte skjuta. De är gisslan.
Jag ser dem.
Sikten försämras. Anhåller om att få skjuta.
De är civila som flyr skottlinjen. Tillstånd nekas.
Bogotá, Rio, låt dem avancera.
De backar. Pressa hela fältet nu!
Tokyo.
De har lämnat gömstället. Invänta min signal.
Inte än.
-Nu! -Nu!
Eld klockan sex!
Framåt!
Jävlar, tjejen.
Vi får en timmes rast och alla knullar.
Vad är det här? Ett tonårskollo?
Vad hade du gjort om Rio var här?
Du har tusen helgon och Jesusar här.
De är mina pojkvänner och mina livvakter.
De skyddar Helsingfors och mig.
Helvete.
Den här borde du lämna hemma.
Förlåt, men jag vet inte om jag vill att de visar sig när jag dör.
Jag förstår.
Vad tror du händer?
När vi får en kula i skallen?
Tror du på himlen?
Faktiskt inte.
-Menar du det? -Inget.
Är det vad du tror?
Att allt är över?
Inte allt. Ens minne lever vidare.
Hur vill du bli ihågkommen?
Jag vet inte. Jag antar…
…att jag skulle vilja att folk sa
att de kände saker med mig.
Men äkta saker.
Jag vet inte, som vänskap till exempel.
Vet du såna där personer som säger "jag har jättemånga vänner"?
Än sen?
Man måste inte ha dem, man måste beröras av dem.
Tror du inte att Helsingfors kommer att minnas mig varje jävla jul?
Jag kommer att minnas när du sa…
"Jag gör det."
Gör vadå?
Går in i lejonkulan för att rädda min kille.
Sluta.
Tjejen…
Jag tror att det finns nåt.
Faktiskt,
tror jag…
…att man lever vidare i den sista tanken man tänkte innan man dog.
Så jag tänker på lyckliga stunder när det flippar ut.
Och i de där minnena…
…stannar jag kvar och lever för evigt.
Jag gillar den planen.
-Vadå? Vem bor bredvid? -Kom igen. Vem tror du?
-Nej! -Jo, såklart.
Aikido, Professorn! Djup aikido!
Käften!
Vem har befälet här?
-Major Sagasta. -Sagasta, ni är omringade.
Kasta in vapnen mitt i rummet.
Kom och hämta dem, bögjävel.
Sagasta, lägesrapport.
Skicka in andra enheten. Allihop är här.
Fan och hans moster kunde traska in genom porten nu.
Du måste stå emot.
Det blir ingen andra enhet.
De smög in framför näsan på er och nu sviker du oss.
Klart slut.
Vad säger du, Arteche?
Vi är fångade mellan två fronter. En måste bort.
Jag ger dig tio sekunder, Sagasta.
Gandía, kan du säkerhetslåsa byggnaden?
Ja. Det finns en fingeravtrycksläsare i rummet.
Sju sekunder!
Okej, fyra hörn. Invänta min signal.
Fem sekunder!
Fyra!
Tre!
Två!
Okej! Vi lägger ner vapnen.
Händerna på huvudet. Ner på marken, för helvete!
Ja.
Vi lägger ner våra vapen.
Jag gillar inte det här.
Nu!
Granat!
Backa!
Helvete!
-Vad händer, Lissabon? -Granater!
-Vi har retirerat till museet. -Ta inte ögonen från Tokyos grupp.
Fortsätt, Tokyo!
Omöjligt. Jag ser inget.
De hissar ner dörrarna. De har ett säkerhetslås.
Säkerhetslås?
Det finns inte på ritningarna.
De måste ha installerat det senare för tre dörrar håller på att stängas.
Kom igen!
Ta er till köket.
Tokyo!
En liten fågel viskade att Nairobi
håller en plats åt dig i himlen.
Undertexter: Jessika Johansson