‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫רנה!‬
‫לא!‬
‫רנה!‬
‫שלושה אנשים נהרגו לאחר ניסיון שוד בנק.‬
‫לפי דיווחים ראשוניים,‬
‫אחת מהשודדים הצליחה לברוח.‬
‫החשודה היא אישה בין הגילים 25 ל-30.‬
‫לדברי עדים…‬
‫סרחיו, בוא תראה!‬
‫…למרות נוכחות משטרתית גדולה.‬
‫שניים מההרוגים היו מאבטחים בבנק.‬
‫השלישי הוא אחד השודדים,‬
‫גבר לא מזוהה בן 30.‬
‫המשטרה מחפשת אישה צעירה בגובה בינוני,‬
‫בעלת שיער חום ומבנה גוף רזה.‬
‫כוחות הביטחון והמשטרה‬
‫הקימו מחסומים בכל הכבישים היוצאים ממדריד.‬
‫הם מזהירים שהחשודה חמושה ומסוכנת.‬
‫חייבים למצוא אותה.‬ ‫יש לה הכישרון שאנחנו צריכים.‬
‫איל הניגוח שלנו.‬
‫היא האדם הכי מבוקש על ידי המשטרה.‬
‫לא נראה לי שכדאי לערב פתיון.‬
‫ארבעה חמושים. שלושה מתים, אחת לא.‬
‫מה עוד אתה צריך לדעת?‬
‫האישה הזאת היא שורדת.‬
‫ועכשיו היא גם רוצחת.‬
‫השוד השתבש.‬
‫היא נצמדה לתקרה כמו ספיידרמן.‬
‫מי עושה דבר כזה?‬
‫במקום לקשור את השוטרים בחניון,‬
‫היא הכניסה אותם לניידת‬
‫ועברה את כל המחסומים כשהסירנה פועלת.‬
‫היא ברחה כמו מלכה, בברכת המשטרה.‬
‫זאת אומנות, לא?‬
‫אין מידע לגבי המבצע של הרשויות‬
‫בנוגע למרדף אחר האישה.‬
‫תקשיב, סרחיו.‬
‫בדיוק השתחררתי מהכלא,‬
‫ואני יכול להבטיח לך‬ ‫שהכרתי שם רק מטומטמים.‬
‫אנשים בלי שכל. אנשים חסרי כישרון.‬
‫לא לכולם‬
‫יש מה שראינו הרגע.‬
‫לא קל למצוא את זה.‬
‫יכול להיות.‬
‫היא אולי מוכשרת. היא מוכשרת.‬ ‫אבל הבחורה הזאת היא מטרה אבודה.‬
‫זאת בדיוק הסיבה.‬
‫ואין לה מה להפסיד.‬
‫זה בדיוק מה שאנחנו צריכים.‬
‫- החשודה מסתובבת חופשי, שלושה הרוגים -‬
‫אם לא ימצאו אותה אחרי 72 שעות,‬ ‫נתחיל לחפש אותה.‬
‫אני הולך לספרייה.‬ ‫-טוב.‬
‫תביא מאפים מסאן אונופרה!‬
‫סילאן אוליברה.‬
‫זה היה השם שלי כשהסיפור הזה התחיל.‬
‫כשהייתי משוכנעת שאפשר לברוח מהכאב‬
‫כמו שבורחים מהמשטרה.‬
‫לברוח,‬
‫לעצום את העיניים‬
‫ולהתנגד.‬
‫אבל בשלב מסוים תמיד עוצרים.‬
‫והכאב עובר בגוף.‬
‫ומרגישים שאין שום דרך לברוח ממנו שוב.‬
‫התחבאתי עשרה ימים.‬
‫נזכרתי שוב ושוב בחיים שלי עם רנה.‬
‫חשבתי שהוא אף פעם לא אהב בנקים.‬
‫ועל הרגע שבו החלטנו לשדוד בנק.‬
‫ובן רגע‬
‫הכאב שלי החמיר.‬
‫וגם רגשות האשם.‬
‫כי השארתי אותו שם לבד.‬
‫בשכיבה על הקרקע הרטובה, מתחת לגשם,‬
‫כאילו רנה עדיין הרגיש את זה.‬
‫ואז חשבתי שאני צריכה לרוץ יותר מהר מקודם.‬
‫כדי שהצער לא יוכל לתפוס אותי.‬
‫ולא נעצרתי.‬
‫אפילו לא כשהגעתי למבוי הסתום ההוא,‬
‫שבו חייל קומנדו‬ ‫היה נחוש בדעתו להרוג אותנו.‬
‫בשלב הזה בחיי‬
‫הייתי במרחק קילומטרים‬ ‫מלהיכנע ולעשות את זה קל בשבילם.‬
‫לתפוס מחסה!‬
‫אש!‬
‫זו מלכודת עכברים.‬
‫חייבים לחסום את הדלת!‬
‫איך לעזאזל נעשה את זה?‬
‫הכיריים!‬
‫טוקיו, תחפי עלינו!‬
‫אש!‬
‫ארטצ'ה, תהרסי את הדלת הזאת!‬
‫מהר!‬
‫לעזאזל!‬
‫חייבים להרים את הכיריים.‬
‫שלוש.‬
‫שתיים.‬
‫אחת. עכשיו!‬
‫טוקיו!‬
‫חכו!‬
‫רימון!‬
‫למעלה!‬
‫היי, שפים!‬
‫תכניסו את זה לחתיכת גבינה בפעם הבאה!‬
‫- ליסבון, פורטוגל,‬ ‫ארבע שנים לפני שעת השי"ן -‬
‫כשהייתי קטנה וחופשת הקיץ נגמרה, חשבתי,‬
‫"כשאהיה גדולה,‬ ‫לא אצטרך לחזור יותר לבית הספר."‬
‫עכשיו אני לא חוזרת לבית הספר.‬ ‫אני חוזרת למשהו גרוע יותר.‬
‫למה אנחנו חייבים לוותר על זה?‬
‫כי חופשה תמיד נגמרת, מותק.‬
‫אבל אני גם מחייך‬ ‫כשאני רואה אותך בשכונה שלנו.‬
‫ואני שמח כשאנחנו מסתובבים ברחובות מדריד‬
‫ושותים בירה בכיכר.‬
‫אנחנו חיים כמו בני מלוכה.‬
‫אנחנו רק מנסים להתפרנס,‬
‫לא יודעים אם יש לנו כסף להדליק את החימום.‬
‫אתה שובר את הגב כל היום עם בלוני הגז האלה.‬
‫לא אכפת לי.‬
‫ואני מחפשת כל היום עוד עבודה מחורבנת.‬
‫אני רוצה להיות איתך כל הזמן.‬
‫אז אנחנו צריכים לשדוד דברים גדולים יותר.‬
‫כי את לא רוצה שיהיה לך כסף לקנות דברים.‬
‫את רוצה שזה יהיה בחינם.‬
‫וזה יקר מאוד.‬
‫זה מה שאני רוצה.‬
‫להיות חופשייה.‬
‫למה אנחנו צריכים להתפשר?‬
‫אם אנחנו לא גונבים, החיים נגנבים מאיתנו.‬
‫מה דעתך?‬
‫אני רוצה לטייל איתך בעולם.‬
‫אני רוצה לראות אותך באי בודד,‬
‫באמצע שום מקום,‬
‫עם שתי כוסות מוחיטו בידיים‬
‫ולחשוב, "לעזאזל, איזה מזל יש לי."‬
‫אז אם יהיה לנו כזה מזל,‬
‫צריך להפיק מזה את המיטב.‬
‫תני שם של עיר.‬
‫רחוקה מאוד.‬
‫אני מבטיח שאקח אותך לשם.‬
‫טוקיו.‬
‫היפנים יתחרפנו.‬
‫בפעם הראשונה שבחרתי בטוקיו,‬
‫רציתי לנסוע עם רנה לעיר הכי רחוקה בעולם.‬
‫למדתי שכשאני אוהבת אותו בערים שונות,‬ ‫זה עושה אותי מאושרת.‬
‫אנטוניוס הקדוש.‬
‫יפהפה שכמוך!‬
‫בפעם השנייה שבחרתי בטוקיו,‬ ‫החלפתי את החיים שלי בחיים אחרים.‬
‫הם משתמשים בכיריים כמחסה.‬
‫יש להם זווית ירי טובה.‬
‫והם יודעים לכוון.‬
‫קאניסו, כאן סגסטה.‬
‫הם במטבח.‬
‫תמצא זווית ירי מבחוץ.‬
‫יחידת הצלפים ממוקמת.‬
‫בואו נשליך רימונים,‬
‫נפוצץ להם את הביצורים וניכנס.‬
‫לעזאזל עם זה.‬
‫כל מי שמתקרב למסדרון ההוא מת.‬
‫לא נשיג שום דבר בעזרת רימון.‬
‫הכיריים האלה עשויים מברזל יצוק,‬ ‫ואני בטוח שהם ביצרו אותם.‬
‫ומה ההצעה שלך?‬
‫לשבת פה ולחכות שיצאו לשירותים?‬
‫אנחנו נקדח בקיר.‬
‫נקדח חור ונתקוף מהמזווה.‬
‫זה ייקח לנו לפחות עשר דקות,‬ ‫והזמן הוא היתרון היחיד שלנו.‬
‫אנחנו צריכים להיכנס עכשיו,‬ ‫לפני שהם יבואו מהמוזיאון.‬
‫שלילי.‬
‫לדחוף חזק יותר.‬
‫בכל הכוח, לעזאזל!‬
‫הצלחתי!‬
‫זהו.‬
‫ריו, אתה יכול לפרוץ את החרא הזה?‬
‫כן. זה מפצח את הצפנים.‬
‫זה ייקח לפחות חצי שעה.‬ ‫מבחינה מציאותית שעה.‬
‫שעה?‬
‫מה? לא, אין זמן.‬
‫אנחנו צריכים פה את עובדי בית היציקה.‬
‫קדימה.‬
‫ערכת עזרה ראשונה.‬
‫בוגוטה.‬
‫כמה זמן ייקח לחתוך את הדלת?‬
‫לפחות 11 דקות, אם יש מספיק גז.‬
‫צריך להחליט.‬
‫כשנחתוך, המערכת תחסום‬ ‫ולא נוכל לעשות שום דבר.‬
‫בוגוטה, לך עם עובדי בית היציקה.‬
‫קיבלתי.‬
‫תסתדרי לבד?‬ ‫-בטח.‬
‫קדימה, הלסינקי. אתה יכול.‬
‫אלוהים.‬
‫טוקיו, כמה זמן תוכלו להחזיק מעמד?‬
‫כמה שצריך.‬
‫תתחיל לקדוח. קנלחאס, תעזור לו.‬
‫רב סרן, אין לך מושג מה אתה עושה.‬
‫סרן, אתה יודע מה נעשה?‬
‫בדיוק מה שאמרתי. ואתה תסתום את הפה.‬
‫מה קורה פה?‬
‫הם מתווכחים, פרופסור.‬
‫הבוס רוצה לקדוח בקיר ולהיכנס מהמזווה.‬
‫גנדייה רוצה לתקוף דרך המסדרון.‬
‫גנדייה מפקפק בפקודות.‬ ‫טוקיו, זו נקודת התורפה שלו.‬
‫את מכירה אותו, את יכולה לעשות משהו?‬ ‫-בטח.‬
‫אז תעשי את זה.‬
‫שלום, גנדייה.‬
‫מה שלומך, מותק?‬
‫אתה מתגעגע אליי?‬
‫רק בלילה.‬
‫אבל לא חזרת בשבילי, נכון?‬
‫חזרת כי הרגשת כמו בוגד.‬
‫היית בעל ברית של השודדים דרך מכשיר קשר.‬
‫שיקרת למודיעין. בזכות זה ליסבון נכנסה.‬
‫לכן חזרת.‬
‫כי אין לך ביצים ללכת הביתה‬
‫ולהסתכל לאשתך ולבן שלך חואניטו בעיניים.‬
‫תסתמי את הפה, חולדה קטנה.‬
‫אני אכנס ואשטוף לך את הפה עם סבון‬
‫אם תדברי על המשפחה שלי.‬
‫לא.‬
‫הם ראו אותך יוצא חי בטלוויזיה.‬
‫אני בטוחה שהם בכו, התחבקו‬
‫וחשבו שתחזור הביתה לארוחת ערב.‬
‫אבל לא.‬
‫אפילו לא התקשרת אליהם, מה?‬
‫בטח שלא.‬
‫מה היית אומר?‬
‫"הרגתי אישה חסרת אונים‬
‫ואז בגדתי בעצמי ובאנשים שלי כי אני פחדן"?‬
‫גנדייה, תירגע.‬
‫"היי, חואניטו. אתה יודע מה, ילד?‬
‫אבא הוא חתיכת חרא.‬
‫למה? כי אני מעדיף להיהרג‬
‫מאשר להישאר איתך ולהקריא לך סיפור."‬
‫מה אתה עושה?‬
‫סרן, לא.‬
‫סרן, אתה שומע אותי?‬
‫"ותגיד לאימא…"‬
‫זו פקודה!‬
‫"…שתמיד איחרתי כי לא רציתי לזיין אותה."‬
‫אני מדבר אליך. סרן!‬
‫גנדייה!‬
‫רימון!‬
‫לתפוס מחסה!‬
‫מה זה היה?‬
‫ריו.‬ ‫-ריו!‬
‫תחזור!‬ ‫-לאן אתה הולך?‬
‫בוגוטה, אנחנו צריכים אותך פה עכשיו!‬
‫נגיע בעוד שתי דקות, ליסבון. לזוז, לעזאזל!‬
‫כולם להיצמד לקיר! בואו איתי, לזוז!‬
‫תחזיק מעמד.‬
‫זה בסדר.‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫סטוקהולם, מצבך? האם שומעת?‬
‫אני מנסה!‬
‫אני מנסה, לעזאזל!‬
‫רמירו, אתה בסדר?‬ ‫-כן, המפקד.‬
‫הרננדו?‬
‫קנלחאס?‬
‫טורנסיה וטוסקו נפצעו, רב סרן.‬
‫בגללך הוא מת.‬
‫בגללך הוא מת!‬
‫הרוג אחד, פרופסור.‬
‫זה קרה בטעות.‬
‫דברים כאלה קורים.‬
‫לא פה.‬ ‫-ארטצ'ה.‬
‫מה קורה שם?‬ ‫-הם רבים.‬
‫נרוויח מזה כמה דקות, אבל לא הרבה יותר.‬
‫ארטצ'ה, להירגע.‬
‫כאן קאניסו. אנחנו יכולים‬ ‫לירות באחד מחלונות המטבח.‬
‫הראות לא טובה, אבל אחד המזווים בטווח.‬
‫תשמרו על המיקום.‬ ‫-קיבלתי.‬
‫ארטצ'ה.‬
‫פגעתי בו, לא?‬
‫פגעתי בו או לא?‬ ‫-פגעת לו באפוד.‬
‫מזל טוב.‬
‫ארטצ'ה! שני חברי צוות שלך נפצעו.‬
‫לכי תדאגי להם.‬
‫ארטצ'ה! זו פקודה.‬
‫את מעולה.‬
‫אולי אותו הדבר יקרה לשניכם.‬
‫סתמי את הפה הקטן שלך.‬
‫בגלל מה שקרה קודם, על הגג.‬
‫אני מבין שאנשים אומרים דברים‬ ‫שהם לא מתכוונים אליהם במצבי לחץ.‬
‫לא לדאוג.‬
‫לא ממש. דיברתי בכנות.‬
‫נראה לי שזה לא הזמן לדבר על הדברים האלה.‬
‫החלטתי להתחיל לדבר בכנות לפני הרבה זמן.‬
‫מה יש לך?‬
‫כלום. ככה אני מרגישה.‬ ‫אני רוצה שיהיה ברור, דני.‬
‫אני רוצה שיהיה ברור, מנילה.‬ ‫זאת מלחמה מזוינת.‬
‫אני עם סטוקהולם. אני הכי ברור שאפשר.‬
‫אתה מאוהב בה?‬
‫אני אחפה.‬
‫אם תפר שוב פקודה שלי,‬ ‫אוריד אותך על הברכיים ואירה לך בראש.‬
‫אתה לא עונה לי.‬ ‫-אני מאוהב בטירוף.‬
‫בחייך.‬ ‫-"בחייך" מה?‬
‫אנחנו מכירים. אני יודעת מי אתה.‬
‫מה אתה אוהב. אני מכירה את החלומות שלך.‬
‫מועדון הטכנו הענק בן שלוש הקומות‬ ‫שרצית לפתוח.‬
‫יש לך די והותר כסף עכשיו.‬
‫תקשיבי, העניין הוא שמועדונים‬ ‫בסגנון ספרדי לא פופולריים באינדונזיה.‬
‫אבל אני יכול להגיד לך‬ ‫שרקדתי המון עם סטוקהולם.‬
‫אפילו רקדנו בכספת.‬
‫טוב, מה לגבי המכון לאומנויות לחימה?‬
‫זה פופולרי באינדונזיה,‬ ‫אתה לא יכול להגיד שלא…‬
‫אבל אני לא יכול לכסח אנשים כל החיים.‬
‫רציתי להתבגר.‬
‫תגיד לי משהו.‬
‫היית שנתיים מזוינות באינדונזיה.‬
‫כל הזמן הזה היו לך ספקות?‬
‫אף פעם לא.‬
‫אני קם בבוקר‬
‫ורואה את סטוקהולם ישנה,‬ ‫קרני שמש מאירות מבעד לחלון ו…‬
‫החיים שלי נראים כמו פרסומת מזוינת.‬
‫פרסומת לבושם.‬
‫זה לא בשבילך.‬
‫אלה לא החיים שלך.‬
‫אלה חיים שונים,‬ ‫אבל הם שלו לא פחות מהקודמים.‬
‫אפשר לחיות כמה פעמים בפעם אחת.‬
‫זה מיותר.‬
‫שקט.‬
‫תמשיך ללכת.‬
‫יש פה מישהו?‬
‫לא.‬
‫אתה גר עם סבתא?‬
‫זה רק מקום בטוח.‬
‫מי אלה?‬
‫אנשים בדיוק במצב שלך.‬
‫חברי כנופיה פוטנציאליים.‬ ‫את המגויסת הראשונה.‬
‫יופי.‬
‫אני אמנע ממך לעשות מעצמך צחוק.‬
‫אם אתה רוצה לגנוב 2,4 מיליארד אירו,‬
‫תחטוף כדור בראש.‬
‫אז תפסיק לדבר על זה.‬
‫יורים בך כשאת לא חושבת.‬
‫כשאת נכנסת לבנק בפנים חשופות‬ ‫ופועלת בלי לחשוב.‬
‫אבל התוכנית הזאת בתכנון כבר הרבה שנים.‬
‫כמה שנים?‬
‫עשרים.‬
‫אני מציע לך חופש.‬
‫אני כבר חופשייה.‬
‫אני יכולה לצאת מהדלת ההיא עכשיו ולהיעלם.‬
‫למה את לא עושה את זה?‬
‫כי בחוץ לא מחכה לך אף אחד, שום דבר.‬
‫החיים שלך נגמרו בשוד האחרון.‬
‫אני יכול להחזיר אותך לחיים.‬
‫חיים שניים.‬
‫או שאת יכולה להתבוסס‬ ‫בזיכרונות של הראשונים.‬
‫מה אתה יודע עליי ועל החיים שלי?‬
‫או על מה ויתרתי כדי להיות חופשייה?‬
‫כל מה שאני צריך לדעת,‬ ‫ואני אגלה את זה עכשיו, זה…‬
‫אם את אמיצה מספיק‬
‫כדי להיוולד מחדש.‬
‫לחזור לחיות. למצוא עוד אהבה.‬ ‫משפחה. זו שאלה של "כן" או "לא".‬
‫צריך להחליט היום.‬
‫עכשיו.‬
‫הוא לא היה רוצה שתהיי מאושרת שוב?‬
‫מי אתה?‬
‫ברוכה הבאה.‬
‫קדימה!‬
‫מהר! שלושה אנשים בסכנה! קדימה!‬
‫עובדי בית היציקה במוזיאון. אנחנו חותכים.‬
‫יופי.‬
‫קדימה! עכשיו!‬
‫אני צריך את פטיש האוויר.‬
‫איפה פטיש האוויר?‬
‫סטוקהולם! איפה פטיש האוויר?‬
‫שם.‬
‫מורפיום.‬
‫תני לי מורפיום. בבקשה.‬
‫אני מכיר את המבט הזה.‬
‫המת הראשון.‬
‫תמיד נשאר בראש. לא מרפה.‬
‫זה יעבור. זה ההלם.‬
‫מורפיום. בבקשה.‬
‫תתכונני, טוקיו, תתגנדרי לכבודי. אני בדרך.‬
‫אנשים חושבים שאהבת אמת‬ ‫באה רק פעם בחיים.‬
‫אנשים לא יודעים שאפשר לחיות כמה פעמים.‬
‫ריו, נכון?‬
‫כן.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫מסתכל על הכוכבים.‬
‫מה יש?‬
‫זה לא נראה מתאים לך.‬
‫את לא מכירה אותי.‬
‫תראי, זאת העגלה הגדולה.‬
‫זאת הדובה הגדולה‬
‫וזאת הדובה הקטנה.‬
‫האקר ואסטרונום. איזה קטע.‬
‫הפרופסור דאג לכל מה שצריך.‬
‫יש אנשים שיודעים לנבא את העתיד בכוכבים.‬
‫אתה יודע?‬
‫אפשר לומר.‬
‫תנבא את העתיד שלי.‬
‫באמת?‬
‫טוב.‬
‫טוב, אז לפי צורת הכוכבים…‬
‫נראה שתכירי בחור.‬
‫הוא חמוד?‬
‫נצטרך לבדוק עם הזווית של אנדרומדה.‬
‫תראי. הינה היא.‬
‫מה?‬ ‫-קבוצת הכוכבים.‬
‫איפה?‬
‫תסתכלי. שם.‬
‫כן.‬
‫מה יש?‬
‫הוא בחור נורמלי.‬
‫גם קצת מתבודד.‬
‫בחור ממוצע.‬
‫אבל בחור טוב.‬
‫אני לא יודעת איך אכיר אותו‬
‫כשאני תקועה פה ולומדת אצל הפרופסור.‬
‫בטח קסיופאה יודעת.‬
‫בואי נשאל אותה.‬
‫וואו, זה מוזר.‬ ‫-מה?‬
‫קסיופאה אומרת שתכירי אותו בריקודים.‬
‫שנרקוד?‬
‫זה בסדר. איבדנו את אחת הרתכות.‬
‫כמה זמן יש לנו?‬
‫לא פחות משש דקות.‬
‫פרופסור, מה זה היה?‬
‫אני צריך לספר לכם משהו.‬
‫יש עוד אחד מאיתנו במכל מי הגשמים.‬
‫המפקחת אליסיה סיירה ילדה.‬
‫תינוקת יפהפייה ששוקלת כשלושה ק"ג וחצי.‬
‫והיא במצב בריאותי מצוין.‬
‫מזל טוב.‬
‫תינוקות תמיד מביאים שמחה ו…‬
‫אין פה יותר מדי שמחה בזמן האחרון.‬
‫איך קוראים לה?‬
‫טוב…‬
‫חשבתי על הרמן, על שם אבא שלה.‬
‫אבל כיוון שהיא בת, אין לי רעיונות.‬
‫אולי דניצה?‬
‫במדינה שלי זה אומר "כוכב השחר".‬
‫אתה משורר אמיתי, מרסיי.‬
‫אם את מקבלת רעיונות,‬
‫תמיד אהבתי את השם לוסיה לבת.‬
‫אני לא יודעת אם היא נראית כמו לוסיה.‬
‫היא נראית יותר כמו ויקטוריה.‬
‫ויקטוריה.‬
‫אקרא לה ויקטוריה.‬
‫זה שם יפהפה.‬
‫זהו זה, ויקטוריה.‬
‫כי היא תהיה חזקה כמו פצצה, וגם אני.‬
‫וגם אני.‬
‫קח אותה.‬
‫ויקטוריה.‬
‫כל מה שקנית ורוד.‬
‫ורוד, כי היא בת.‬
‫אז מה? קודם כול, אין צבעים לבנות ולבנים.‬
‫ודבר שני, אתה מסליל אותה.‬
‫אתה לא יודע אם היא תרגיש שהיא בת,‬ ‫בן או אלוהים יודע מה.‬
‫היא אפילו לא בת יום,‬ ‫ואתה כבר עושה לה טראומה.‬
‫אפילו הרעשן שקנית ורוד. תן לי את התינוקת.‬
‫לא. היא נתנה לי את התינוקת. יצאת מדעתך.‬
‫תשמרי על הדלת.‬
‫הרתכת נגמרה!‬
‫נשארו לנו שתי רתכות.‬
‫קדימה, מהר!‬
‫קאניסו, הם במזווה.‬
‫טוקיו, תברחי!‬
‫אש!‬
‫טוקיו!‬
‫טוקיו, לא!‬
‫ביום שבו הרגתי את גנדייה,‬ ‫הסיכויים היו נגדי.‬
‫הייתי כמו בובה מחוררת בקליעים.‬
‫ועם חמישה קליעים בגוף שלי,‬
‫חשבתי על הסמוראי שלי.‬
‫תפתחי את זה. אל תדאגי, זאת לא טבעת.‬
‫זה סמוראי יפני.‬
‫מצאתי את זה בחלון ראווה.‬
‫זה אות.‬
‫אני יודע מה את חושבת.‬
‫שאתה יכול לקרוא לי את המחשבות בכדור מושלג?‬
‫את לא רוצה לחיות בעושר ולנטוש את אימא שלך.‬
‫כבר חשבתי על זה.‬
‫אנחנו ניתן לה מתנה.‬
‫חשפן שיוסיף לה קצת פלפל לחיים?‬
‫נשלם את המשכנתה שלה.‬
‫אם ניסע לפולינזיה, היא תוכל לנסוע לרומא.‬
‫או לפריז או לאן שהיא רק תרצה.‬
‫אז היא יכולה ליהנות מהחיים.‬
‫זה מגיע לה גם.‬
‫ואת צריכה את זה.‬
‫מתי נשיג את כל הכסף הזה?‬
‫תבקש אותו. תשפשף את זה קצת‬ ‫ונראה מה יש לזה להגיד.‬
‫בואי נראה.‬
‫זה אומר ש…‬
‫זה אומר שכבר חשבת איך נעשה את זה.‬
‫בנקים.‬
‫כבר הצלחנו ב-15 שודים.‬
‫יש בינינו הבנה הדדית.‬
‫אנחנו טובים.‬ ‫-הכי טובים.‬
‫בואי נשדוד בנקים.‬
‫את יודעת שזה מסוכן יותר, נכון?‬
‫תחזיקי מעמד.‬
‫טוקיו פצועה, פרופסור.‬
‫היא נורתה בידיים וברגליים.‬
‫לעזאזל! הרתכת נגמרה.‬
‫מספיק. חבר'ה, תרדו לבית היציקה.‬
‫תחזיקי מעמד.‬
‫פרופסור, נגמר לנו הגז.‬
‫תעזרי לי, ליסבון.‬
‫דנוור, תקשיב.‬
‫צריך עוד זמן לפתוח את המוזיאון.‬
‫תכין מגננה ותחפה על כל כניסה אפשרית.‬
‫כל עוד יש לך מחסה, יש לך סיכוי.‬
‫אנחנו נתנגד.‬
‫מוכן.‬
‫עכשיו.‬
‫לעזאזל!‬
‫אתה לא נכנס, אתה יורד לספסל. בוא אחריי.‬
‫אתם, תכינו את חומרי הנפץ.‬
‫תירה בכל מי שיוצא דרך הדלת הזאת.‬
‫כל השאר, לתפוס מחסה.‬
‫את יכולה לירות?‬
‫עד שהידיים שלי יתפרקו.‬
‫מנילה, קדימה. מהר!‬
‫פרופסור, אנחנו מאחורי המחסה ואין מוצא.‬
‫אין מוצא.‬
‫דנוור?‬
‫דנוור, החור.‬
‫דנוור, יש חור.‬
‫מעלית המזון.‬
‫מעלית המזון מהמשרד, דנוור.‬
‫דנוור, מעלית המזון…‬
‫מהמשרד, דנוור.‬
‫היא פה.‬
‫מה?‬
‫אלה לפחות שש קומות.‬
‫לעזאזל!‬
‫קדימה. תרדו.‬
‫מה?‬ ‫-אתם חייבים לרדת.‬
‫שניכם, קדימה.‬
‫תרדו עכשיו.‬
‫מה איתך?‬ ‫-אני נשארת.‬
‫מה?‬ ‫-אני לא יכולה לרדת.‬
‫מנילה, תקשיבי לי. מנילה!‬
‫אני לא יכולה להחזיק בחבלים, טוב?‬
‫אני צריכה שתרדו ממש מהר‬
‫ותשימו כריות, וילונות,‬ ‫ארגזי קרטון, כל דבר, למטה.‬
‫כל דבר, שמעת אותי? טוב? ואני אקפוץ.‬
‫מנילה.‬ ‫-לא.‬
‫נו! עכשיו!‬
‫מנילה, תרדי! קדימה! תרדי!‬
‫לא אשאיר אותך פה.‬
‫את באה איתי. לא אשאיר אותך פה.‬
‫לא, דנוור!‬ ‫-קדימה.‬
‫תשאיר אותי פה. אתה מכאיב לי.‬ ‫-טוקיו.‬
‫תקשיבי לי, בבקשה.‬
‫אבא שלי מת בשוד.‬
‫לא אתן לאחותי למות.‬
‫לא אתן.‬
‫מותק,‬
‫אני צריכה שתציל לי את החיים.‬
‫הכול יהיה בסדר.‬ ‫-טוב.‬
‫טוב?‬
‫לך. אני בסדר.‬
‫מטעני הנפץ מוכנים.‬ ‫-תחברי את הנפץ.‬
‫טוקיו!‬
‫הנפצים מוכנים.‬
‫טוקיו.‬
‫טוקיו. אני פה איתך.‬
‫אני פה.‬
‫רמירו?‬
‫חכי. אני אוציא אותך, טוב?‬
‫אתה טוב גם בעבודות בניין?‬ ‫-אני מלא הפתעות.‬
‫לתפוס מחסה!‬
‫טוקיו, מה העניין?‬
‫מה קורה שם?‬
‫ריו, הם פה.‬
‫אנחנו נכנסים!‬
‫מנילה, מהר!‬
‫אני ארחיב את החור.‬ ‫-ריו.‬
‫אין זמן.‬
‫אל תגידי את זה. ואל תחייכי ככה.‬
‫זה כי אני שמחה שאתה פה.‬
‫לא.‬
‫טוקיו.‬
‫קדימה.‬
‫אתה יודע על מה אני חושבת?‬
‫על הלילה הראשון שלנו בטולדו.‬
‫כשרקדנו יחד.‬
‫עכשיו!‬
‫פרופסור, אנחנו למטה.‬
‫טוקיו, הם למטה.‬
‫להחזיק מעמד חצי דקה.‬
‫מוניקה!‬
‫מוניקה! לעזאזל!‬
‫קדימה! מהר!‬
‫אש!‬
‫טוקיו.‬
‫ריו.‬
‫אל תהיה עצוב.‬
‫משהו נגמר היום.‬ ‫-לא.‬
‫אבל זה היום הראשון של החיים הבאים שלך.‬
‫יש לך הרבה חיים לחיות, אהובי.‬
‫לא.‬ ‫-הרבה.‬
‫להתקדם!‬
‫אתה צריך ללכת…‬
‫כי המסיבה מתחילה.‬
‫לא!‬
‫טוקיו!‬
‫אש, ארטצ'ה!‬
‫לא!‬
‫קנלחאס!‬
‫לעזאזל!‬
‫אש, גנדייה!‬
‫טוקיו, תקפצי!‬
‫טוקיו!‬
‫טוקיו, את שומעת?‬
‫טוקיו, אין זמן. תקפצי עכשיו.‬
‫טוקיו!‬
‫נגמר לך הזמן. תקפצי עכשיו.‬
‫זה יהיה קשה. איך תסתדר בלעדיי?‬
‫לא אסתדר, טוקיו. תקפצי עכשיו!‬
‫תמיד היית המלאך השומר שלי.‬
‫עכשיו תורי להיות המלאך השומר שלכם.‬
‫לא!‬
‫אני לא מהטיפוסים שיירקבו בכלא.‬
‫אני מאלה שבורחים.‬
‫ואם הגוף שלי לא יכול לברוח,‬
‫לפחות הנשמה שלי יכולה.‬
‫אחורה!‬
‫טוקיו!‬
‫- חלק 2 - 3 בדצמבר -‬
‫תרגום כתוביות: דניאל שרמן‬