EN NETFLIX-SERIE
René!
Nei!
René!
Tre personer er drept etter et ransforsøk.
Ifølge tidlige rapporter har minst én av ranerne klart å rømme.
Den mistenkte er en kvinne på 25-30 år.
Ifølge vitner…
Sergio, kom og se på dette!
...til tross for politiets tilstedeværelse.
To av de avdøde var sikkerhetsvakter i banken.
Den tredje var en av ranerne, en uidentifisert 30 år gammel mann.
Politiet leter etter en middels høy, ung kvinne
med brunt hår og smal kroppsbygning.
Statens sikkerhets- og politistyrker
har satt opp sperringer i alle veier ut av Madrid.
De advarer om at den mistenkte er bevæpnet og farlig.
Vi må finne henne. Hun har talentet vi trenger.
Rambukken vår.
Hun er landets mest ettersøkte. Det er uklokt å involvere en så profilert person.
Fire bevæpnede folk. Tre dør, en gjør det ikke. Hva mer trenger du å vite?
Hun er en overlever.
Og nå er hun morder også.
Det ranet var dårlig utført.
Hun klamret seg til taket som Spider-Man.
Hvem gjør sånt?
I stedet for å binde fast betjentene på parkeringsplassen, tok hun dem med i bilen
og passerte alle veisperringene med sirener på.
Hun rømte som en dronning, med politiets velsignelse.
Det er kunst, eller hva?
Det er ingen informasjon om operasjonen fra myndighetene, som søker etter kvinnen.
Hør her, Sergio.
Jeg kom nettopp ut av fengsel, og der møtte jeg bare idioter.
Hjernedøde folk uten talent.
Dette er noe man bare har i seg.
Og det er uvanlig.
Det kan være.
Det er mulig hun er talentfull. Eller, hun er det. Men hun er en tapt sak.
Nettopp.
Hun har ingenting å tape.
Det er akkurat det vi trenger.
RANSMISTENKT PÅ FRIFOT TRE DREPT
Om de ikke har funnet henne på 72 timer, begynner vi å lete.
-Jeg går til biblioteket. -Ok.
Kjøp bakverk fra San Onofre!
Silene Oliveira.
Det var navnet mitt da historien begynte.
Da trodde jeg en kunne løpe fra smerten, slik en kan løpe fra politiet.
Løpe,
lukke øynene,
og stå imot.
Men på et tidspunkt må en stoppe.
Og da kommer all smerten.
En føler det ikke er noe en kan gjøre for å unnslippe igjen.
Jeg gjemte meg i ti dager.
Spilte av filmen av livet mitt med René om og om igjen i hodet.
Tenkte på at han ikke likte banker.
På da vi bestemte oss for å rane en.
Og slik ble smerten verre.
Og skyldfølelsen.
For at jeg forlot ham der, helt alene. På den våte bakken, i regnet.
Som om han fremdeles kunne kjenne det.
Og da tenkte jeg at jeg måtte løpe fortere enn før.
Så sorgen ikke ville ta meg igjen.
Og jeg stoppet ikke.
Ikke engang da jeg kom til blindveien,
en hel hær som var fast bestemt på å drepe oss.
På dette tidspunktet i livet
var det ikke snakk om å skulle overgi seg og gjøre det lett for dem.
Søk dekning!
Fyr!
Dette er en rottefelle.
-Vi må blokkere døra! -Hvordan i helvete gjør vi det?
Komfyren!
Tokyo, dekk oss!
Fyr!
Arteche, ødelegg døren!
Fort!
Helvete!
Vi må løfte komfyren.
Tre.
To.
Én. Nå!
Tokyo!
Vent!
Granat!
Opp!
Hei, kjøkken!
Legg den i en ostebit neste gang!
LISBOA FIRE ÅR TIL D-DAGEN
Da jeg var liten og sommerferien tok slutt, tenkte jeg:
"Som voksen trenger jeg ikke å begynne på skolen igjen."
Men nå kommer jeg tilbake til noe enda verre.
Hvorfor må vi gi opp dette?
Fordi ferien alltid tar slutt, kjære.
Men jeg smiler også når jeg ser deg i nabolaget vårt.
Og jeg er glad når vi spaserer rundt i Madrid
og tar en øl på torget.
Vi lever som kongelige.
Vi strever for å få endene til å møtes
og lurer på om vi har råd til å skru på varmen.
Du ødelegger ryggen når du bærer gassflasker hver dag.
Det blåser jeg i.
Og jeg bruker hele dagen på å lete etter enda en drittjobb.
Jeg vil være med deg hele tiden.
Da må vi gjennomføre større ran.
Du vil ikke ha penger til å kjøpe ting.
Du vil at ting skal være gratis. Og det koster.
Det er det jeg vil.
Å være fri.
Hvorfor skal vi måtte ta til takke med noe?
Hvis vi ikke stjeler, blir livet vårt stjålet fra oss.
Hva tenker du?
Jeg vil reise verden rundt med deg.
Jeg vil se deg på en øde øy,
midt i ingenmannsland,
med to mojitoer i hendene
og tenke: "Fy faen, jeg er heldig."
Hvis vi er så heldige, bør vi få mest mulig ut av det.
Nevn en by.
Veldig langt unna.
Jeg lover å ta deg med dit.
Tokyo.
Gjør dere klare, Japan.
Første gang jeg valgte Tokyo,
var det fordi jeg ville reise med René til en fjerntliggende by.
Jeg hadde lært at det å elske ham i forskjellige byer gjorde meg glad.
Antonius.
Din vakring.
Den andre gangen jeg valgte Tokyo, byttet jeg ut mitt gamle liv.
De bruker komfyren som skjold.
De har god skytevinkel.
Og godt sikt.
Cañizo, Sagasta her.
De er på kjøkkenet.
Finn en skytevinkel fra utsiden.
Snikskytterenheten i posisjon.
Vi kaster granater,
sprenger befestningen og går inn.
Til helvete med dem.
Den som kommer nær korridoren, er død.
Vi oppnår ingenting med en granat.
Komfyren er laget av støpejern, og antakeligvis forsterket.
Hva foreslår du? Å sitte her og vente på at de skal bruke toalettet?
Vi borer et hull gjennom veggen.
Vi borer et hull og angriper fra spiskammeret.
Det tar oss minst ti minutter, og det er kun tiden som er på vår side.
Vi må gå inn før de kommer fra museet.
Negativ.
Dytt hardere.
Få den inn, for pokker!
Det gikk!
Ferdig.
-Kan du hacke denne dritten, Rio? -Ja. Kodene knekkes nå.
Det tar minst 30 minutter. Realistisk sett en time.
-En time? -Det har vi ikke tid til.
Støperarbeiderne må opp hit nå.
Kom igjen.
-Førstehjelpsutstyr. -Bogotá.
Hvor lang tid tar det å skjære gjennom døren?
-Minst 11 minutter, om vi har nok gass. -Vi må bestemme oss.
Systemet blokkeres når vi skjærer, og da kan ikke jeg gjøre noe.
Bogotá, gå med støperarbeiderne.
Oppfattet.
-Klarer du deg alene? -Selvsagt.
Kom igjen, Helsinki. Du klarer det.
Herregud.
Tokyo, hvor lenge kan dere motstå?
Så lang tid det tar.
Begynn å bore. Canalejas, hjelp ham.
Major, du aner ikke hva du driver med.
Kaptein, vet du hva vi skal gjøre?
Akkurat det jeg sa. Også holder du munn.
-Hva foregår? -De krangler, Professor.
Sjefen vil bore i veggen og gå gjennom spiskammeret.
Gandía vil angripe gjennom korridoren.
Gandía betviler ordre. Tokyo, det er hans svake punkt.
-Du kjenner ham. Kan du gjøre noe? -Selvsagt.
Så gjør det.
Hallo, Gandía.
Hvordan går det?
Har du savnet meg?
Bare om natten.
Men du kom ikke tilbake for meg,
men fordi du følte deg som en forræder.
Du var en alliert for ranerne gjennom en walkie-talkie.
Du løy for CNI. Og dermed slapp Lisboa inn.
Det er derfor du er tilbake.
Fordi du ikke har baller til å dra hjem og se kona og sønnen din i øynene.
Hold kjeft, din rotte.
Jeg går inn, og du vasker munnen din med såpe
-om du skal snakke om familien min. -Nei.
De så deg komme ut i live på TV.
Jeg er sikker på at de gråt, klemte hverandre
og trodde du skulle komme hjem til middag.
Men nei.
Du ringte dem ikke engang. Selvsagt ikke.
Hva skulle du sagt?
"Jeg drepte en forsvarsløs kvinne
og forrådte meg selv og mitt folk fordi jeg er feig"?
Rolig, Gandía.
"Hei, Juanito. Vet du hva, sønn?
Pappa er en dritt.
Hvorfor? Fordi jeg heller vil bli drept enn å være hos deg og lese en historie."
Hva gjør du?
Ikke gjør det, kaptein.
Kaptein, hørte du meg?
"Og si til mor..."
Det er en ordre!
"...at jeg kom sent fordi jeg ikke ville knulle henne."
Jeg snakker til deg. Kaptein!
Gandía!
Granat!
Søk dekning!
Hva var det?
Rio.
-Kom tilbake. -Hvor skal du?
Bogotá, vi trenger deg her!
Vi er der om to minutter, Lisboa. Unna, for faen!
Alle mot veggen! Bli med meg, kom igjen!
Hold ut.
Det går bra.
Jeg fikser det.
Status, Stockholm. Hører du?
Jeg prøver!
Jeg prøver, for faen!
-Ramiro, går det bra? -Ja.
Hernando?
Canalejas?
Torrecilla og Tosco er skadet, major.
Du fikk ham drept.
Du fikk ham drept!
Én død, Professor.
Det var et uhell.
Sånt skjer.
-Ikke her. -Arteche.
-Hva foregår? -De krangler.
Det kjøper oss noen minutter, men ikke mer.
Arteche, ro deg ned.
Cañizo her. Vi kan skyte gjennom et av vinduene.
Det er ikke god sikt, men et skap er innen rekkevidde.
-Hold dere i posisjon. -Oppfattet.
Arteche.
-Jeg tok ham, ikke sant? Eller? -Du traff vesten hans.
Gratulerer.
Arteche! To av dine er såret.
Se til dem.
Arteche! Det er en ordre.
Du er flink.
Kanskje det samme vil skje med dere to.
Ti stille med deg.
På grunn av det som skjedde tidligere, på taket.
Jeg forstår at folk sier ting de ikke mener under press.
Ingen fare.
Nei. Jeg var bare ærlig.
Det passer ikke å snakke om dette nå.
Jeg bestemte meg for å være ærlig for lenge siden.
Hva er det med deg?
Ingenting. Det er dette jeg føler. Jeg vil være tydelig.
Så la meg være tydelig også. Dette er krig.
Jeg er sammen med Stockholm. Tydeligere blir det ikke.
Er du forelsket i henne?
Jeg dekker deg.
Er du ulydig igjen, får jeg deg i kne og skyter deg i hodet.
-Du svarer ikke. -Jeg er stormforelsket.
-Kom igjen. -Hva?
Vi kjenner hverandre. Jeg vet hvem du er. Hva du liker og drømmer om.
Den digre, tre etasjes technoklubben du ville åpne.
Du har mer enn nok penger nå.
Greia er at spanske klubber ikke er så populære i Indonesia.
Men jeg har danset masse med Stockholm.
Til og med i et hvelv.
Hva med kampsport-hallen, da?
Det er populært i Indonesia, det kan du ikke nekte for.
Jeg kan ikke bruke livet på å banke folk.
Jeg ville bli voksen.
Si meg en ting.
Du har vært i Indonesia i to jævla år.
Har du noen gang vært i tvil i løpet av den tiden?
Aldri.
Jeg står opp om morgenen
og ser Stockholm sove og lyset komme inn gjennom vinduet og…
Livet mitt ser ut som en jævla reklame.
En reklame for cologne.
Det er ulikt deg.
Det høres ikke ut som ditt liv.
Det er et annet liv, men det er like bra som det forrige.
Ett liv kan bestå av flere.
Du trenger ikke gjøre dette.
Hold kjeft.
Gå videre.
Er det noen her?
Nei.
Bor du hos bestemor?
Det er bare en dekkleilighet.
Hvem er det?
Folk i samme situasjon som deg.
Potensielle gjengmedlemmer. Du er vår første rekrutt.
Fint.
Jeg skal hindre deg i å dumme deg ut.
Hvis du prøver å stjele 2,4 milliarder euro,
blir du skutt i hodet.
Så slutt å prate om det.
En blir skutt når en ikke tenker seg om.
Når en går rett inn i en bank uten forkledning og uten å tenke.
Men dette har vært planlagt i mange år.
Hvor mange år?
Tjue år.
Jeg tilbyr deg frihet.
Jeg er allerede fri.
Jeg kan gå ut døren nå og forsvinne.
Så hvorfor gjør du ikke det?
Fordi det ikke er noen eller noe der ute som venter på deg.
Livet ditt endte med det siste ranet. Men jeg kan gjenopplive deg.
Et nytt liv. Eller du leve på minnene fra det første.
Hva vet du om meg og livet mitt?
Eller hvor mye jeg har ofret for å være fri?
Alt jeg trenger å vite, vil jeg finne ut nå.
Hvorvidt du er modig nok
til å bli født på ny.
Å leve igjen. Å finne ny kjærlighet. Det er et ja/nei-spørsmål.
Avgjørelsens time er kommet.
Så...
Hadde han ikke ønsket at du skulle bli lykkelig igjen?
Hvem er du?
Velkommen.
Kom igjen!
Fort! Tre liv står på spill. Kom igjen!
Støperarbeiderne er på museet. Vi skjærer.
Fint.
Kom igjen! Nå!
Jeg trenger meiselhammeren.
Hvor er den?
Stockholm! Hvor er meiselhammeren?
Der.
Morfin.
Gi meg morfin. Vær så snill.
Jeg kjenner det blikket.
Den første døde...
...glemmer en aldri.
Men det blir bedre. Etter sjokket.
Morfin. Vær så snill.
Gjør deg klar, Tokyo. Jeg er på vei.
Folk tror en opplever ekte kjærlighet kun én gang.
Det de ikke vet, er at en kan leve flere liv.
-Rio, ikke sant? -Stemmer.
Hva gjør du?
Ser på stjernene.
Hva er det?
-Det høres ikke ut som deg. -Du kjenner meg ikke.
Se, det er Karlsvogna.
Det er Storebjørn.
Og det er Polarstjernen.
Hacker og astronom. Det får'n si.
Professoren har tenkt på alt.
Noen mener en kan spå i stjernene.
Vet du hvordan?
På en måte.
Spå fremtiden min.
Virkelig?
Ok.
Stjernenes posisjon forteller...
...at du vil møte en mann.
Er han søt?
Da må vi sjekke Andromedas vinkel.
Se. Der er den.
-Hva? -Konstellasjonen.
Hvor?
Se. Rett der.
Ja visst.
Hva er det?
Han er en vanlig fyr.
Litt ensom også.
En gjennomsnittlig type. Men snill.
Hvordan skal jeg møte ham når jeg alltid må være i Professorens timer?
Kassiopeia vet det nok.
La oss spørre.
-Jøss, så rart. -Hva?
Kassiopeia sier dere vil danse.
Skal vi danse?
Det går fint. Én lanse er ødelagt.
Hvor mye tid har vi?
Ikke mindre enn seks minutter.
Hva var det, Professor?
Jeg må fortelle deg noe.
Det er en til i regnvannstanken.
Inspektør Alicia Sierra fødte et barn.
En vakker jente på rundt tre og et halvt kilo.
Og hun er ved god helse.
Gratulerer.
Et barn er alltid en glede, og...
Det er ikke for mye glede her for tiden.
Hva heter hun?
Vel...
Jeg tenkte på Germán, etter faren.
Men siden det ble en jente, vet jeg ikke.
Hva med Danica?
I mitt land betyr det "morgenstjerne".
Du er en sann poet, Marseille.
Hvis du tar imot ideer, har jeg alltid likt Lucía.
Jeg vet ikke om hun ser ut som en Lucía.
Hun ligner heller en Victoria.
Victoria.
Jeg vil kalle henne Victoria.
Så vakkert.
Victoria, ja.
For hun skal bli sterk som stål. Og det skal jeg også.
Det skal jeg også.
Ta henne.
Victoria.
Du har bare kjøpt rosa ting.
Fordi hun er jente.
Og så? Det finnes ikke jente- og guttefarger.
Du påvirker henne.
Du vet ikke om hun vil føle seg som jente, gutt eller noe helt annet.
Hun er ikke engang en dag gammel, og du traumatiserer henne alt.
Selv ranglen er rosa. Gi meg babyen.
Nei. Hun ga meg babyen. Du har gått fra vettet.
Dekk døra.
Lansen er ødelagt!
Vi har to igjen.
Kom igjen, fort!
Cañizo, de er i spiskammeret.
Løp, Tokyo!
Fyr!
Tokyo!
Nei, Tokyo!
Dagen jeg drepte Gandía, hadde jeg oddsene mot meg.
Jeg var som en dukke full av kuler.
Og med fem kuler i kroppen,
tenkte jeg på samuraien min.
Åpne den. Ikke vær redd, det er ikke en ring.
Det er en japansk samurai.
Jeg så den i et butikkvindu.
Det er et tegn.
Jeg vet hva du tenker.
Kan du lese tankene mine i en snøkule?
Du vil ikke leve luksuslivet og etterlate moren din.
Jeg har alt tenkt på det.
Vi gir henne en gave.
En mannlig stripper for å krydre hverdagen?
Vi betaler lånet hennes.
Hvis vi drar til Polynesia, kan hun dra til Roma.
Eller Paris, eller hvor hun vil.
Hun kan nyte livet.
Hun fortjener det, hun òg.
Og du trenger det.
Hvor skal vi få alle pengene fra?
Spør. Gni på den og se hva den har å si.
Skal vi se...
Den sier...
Den sier at du alt har tenkt på hvordan vi skal gjøre det.
Banker.
Vi har allerede gjennomført 15 ran.
Vi forstår hverandre.
-Vi er bra. -De beste.
La oss gå etter bankene.
Du vet det er mer risikabelt?
Hold ut.
Tokyo er skadet, Professor.
Hun er skutt i armene og beina.
Faen! Lansen er ødelagt.
Det holder. Gå ned til støperiet.
Hold ut.
Professor, vi er tomme for gass.
Hjelp meg, Lisboa.
Denver, hør her.
Vi trenger mer tid til å åpne museet.
Sett opp en forsvarsposisjon for å dekke alle innganger.
Så lenge dere er dekket, har dere en sjanse.
Vi skal stå imot.
Klart.
Nå.
Faen!
Du skal ikke inn. Du sitter på benken. Følg meg.
Du gjør klar sprengstoffene.
Skyt alle som kommer inn.
Alle andre, søk dekning.
Kan du skyte?
Til armene faller av.
Kom igjen, Manila!
Professor, vi er bak skyttergraven. Det er ingen utveier.
Denver?
Denver, hullet.
Denver, det er et hull.
Matheisen.
Matheisen fra kontoret, Denver.
Denver, matheisen...
...fra kontoret.
Her er den.
Hva?
Det er minst seks etasjer.
Helvete!
Kom igjen. Kom deg ned.
-Hva? -Du må det.
Kom igjen, begge to. Kom dere ned.
-Hva med deg? -Jeg blir. Jeg vil ikke greie det.
Hør på meg, Manila.
Jeg kan ikke holde i tauene.
Du må komme deg ned fort som svint.
Legg puter, gardiner, pappesker, hva som helst, i bunnen.
Hva som helst. Hører du? Så hopper jeg.
-Manila. -Nei.
Kom igjen! Nå!
Kom deg ned, Manila!
Jeg vil ikke forlate deg. Du må bli med. Jeg drar ikke fra deg.
-Nei, Denver! -Kom igjen.
-La meg være. Du skader meg. -Tokyo.
Hør på meg.
Faren min døde under et ran.
Jeg lar ikke søsteren min dø.
Det gjør jeg ikke.
Kjære...
Du skal redde livet mitt.
-Alt kommer til å ordne seg. -Ok.
Ok?
Kom igjen. Jeg klarer meg.
-Sprengstoff klart. -Koble til detonatoren.
Tokyo!
Detonatorene er klare.
Tokyo.
Tokyo. Jeg er her med deg.
Jeg er her.
Ramiro?
Hold ut. Jeg skal få deg ut.
-Er du bygningsarbeider òg? -Jeg er full av overraskelser.
Søk dekning!
Hva var det?
Hva skjer?
De er her, Rio.
Vi går inn!
Fort, Manila!
-Jeg åpner luken. -Rio.
Vi har ikke tid.
Ikke si det. Og ikke smil sånn.
Det er fordi jeg er glad du er her.
Nei.
Tokyo.
Kom igjen.
Vet du hva jeg tenker på?
Vår første kveld i Toledo.
Da vi danset sammen.
Nå!
Professor, vi er nede.
Tokyo, de er nede.
Stå imot i 30 sekunder.
Mónica!
Mónica! Faen!
Kom igjen! Fort!
Fyr!
Tokyo.
Rio.
Ikke vær lei deg.
-Noe tar slutt i dag. -Nei.
Men det er første dag i ditt neste liv.
Du har mange liv å leve.
-Nei. -Mange.
Rykk frem!
Du må dra…
For nå er det fullt kjør.
Nei!
Tokyo!
Fyr, Arteche!
Nei!
Canalejas!
Forbanna dritt!
Fyr, Gandía!
Hopp, Tokyo!
Tokyo!
Kan du høre meg?
Vi har ikke mer tid. Hopp nå.
Tokyo!
Vi har ikke mer tid. Hopp nå.
Det blir tøft. Hvordan skal du klare deg uten meg?
Det gjør jeg ikke, Tokyo. Hopp nå!
Du har alltid vært min skytsengel.
Nå er det min tur til å være din.
Nei!
Jeg er ikke typen til å råtne i fengsel.
Jeg er typen til å rømme.
Og hvis kroppen ikke kan rømme,
kan sjelen det.
Trekk tilbake!
Tokyo!
BIND 2 KOMMER 3. DESEMBER
Tekst: Mari Walle Thorsen