EN NETFLIX-SERIE
René!
Nej!
René!
Tre personer dödades vid ett rånförsök mot en bank.
Enligt de första rapporterna lyckades minst en rånare att fly.
Den misstänkta är en kvinna mellan 25 och 30 år. Enligt vittnen…
Sergio, kom och titta!
…trots hög polisnärvaro.
RÅN KRÄVER TRE LIV
Två av de döda var säkerhetsvakter på banken.
Den tredje var en av rånarna,
en oidentifierad man i 30-årsåldern.
Polisen söker en ung kvinna av medellängd med brunt hår och späd kroppsbyggnad.
Säkerhets- och polisstyrkor
har satt upp vägspärrar på alla vägar till Madrid.
Enligt dem är den misstänkta beväpnad och farlig.
Vi måste hitta henne. Hon har talangerna vi behöver.
Vår murbräcka.
Hon är polisens mest eftersökta person. Vi kan inte använda nån så känd.
Fyra beväpnade personer. Tre dör, en lever.
Vad mer behöver du veta? Kvinnan är en överlevare.
Och nu är hon mördare också.
Rånet misslyckades.
Hon satt i taket som Spiderman. Vem gör nåt sånt?
I stället för att binda fast poliserna satte hon dem i deras patrullbil
och passerade vägspärrarna med sirenerna på.
Hon flydde som en drottning med polisens välsignelse.
Är inte det konst?
Vi har ingen information om polisens operation
i jakten på kvinnan.
Hör nu på. Jag släpptes precis från fängelset,
och du ska veta att jag mötte många fårskallar där.
Människor utan nåt mellan öronen. Talanglösa personer.
Inte alla har
det vi precis såg.
Det är svårt att hitta.
Mycket möjligt.
Hon är kanske begåvad. Hon är begåvad. Men hon är bortom räddning.
Just därför.
Hon har inget att förlora.
Det är precis det vi behöver.
RÅNMISSTÄNKT PÅ FRI FOT TRE DÖDA
Om de inte hittar henne inom 72 timmar börjar vi leta.
-Jag går till biblioteket. -Okej.
Köp några bakelser från San Onofre!
Silene Oliveira.
Så hette jag när historien började.
När jag trodde att man kunde fly smärtan på samma sätt som polisen.
Fly,
blunda
och stå emot.
Men till sist stannar man upp.
Och smärtan skär genom en.
Det känns som att man aldrig kan fly den igen.
Jag gömde mig i tio dar.
Jag spelade upp bilderna av mitt liv med René gång på gång.
Jag tänkte på att han aldrig hade gillat banker.
På när vi beslöt att råna en.
Och bara så där eskalerade smärtan.
Och skuldkänslan.
För att jag lämnade honom där, ensam. På den våta marken i regnet,
som om René kunde känna det.
Då tänkte jag att jag måste fly snabbare än innan.
Så att sorgen inte hann ikapp mig.
Jag stannade inte.
Inte ens när jag nådde återvändsgränden
där militärkommandot väntade på att få döda oss.
Vid den punkten i mitt liv
fanns ingen tanke på ge upp och underlätta för dem.
Ta skydd!
Eld!
Det här är en jävla råttfälla.
-Vi måste blockera dörren! -Hur fan gör vi det?
Spishällen!
Tokyo, täck oss!
Skjut!
Arteche, förstör dörren!
Fort!
Helvete!
Vi måste lyfta hällen.
Tre.
Två.
Ett. Nu!
Tokyo!
-Tokyo! -Vänta!
Granat!
Upp!
Hallå, köket!
Stoppa den i en ost nästa gång!
LISSABON, PORTUGAL 4 ÅR FÖRE DAGEN D
När jag var liten och sommarlovet tog slut, tänkte jag:
"När jag blir stor behöver jag inte återvända till skolan."
Nu återvänder jag inte till skolan utan till nåt mycket värre.
Varför måste vi lämna det här?
För att alla lov tar slut, älskling.
Men jag ler också när jag ser dig i våra nya kvarter.
Och jag är lycklig när vi strosar runt på Madrids gator
och tar en öl på torget.
Vi lever som prinsar.
Vi ägnar dagarna åt att försöka försörja oss,
och undrar om vi har råd att sätta på värmen.
Du sliter dagarna genom med de där gasflaskorna.
Än sen?
Och jag ägnar dagarna åt att leta efter skitjobb.
Jag vill alltid vara med dig.
Då måste vi råna större saker.
Man vill inte ha pengar för att köpa saker.
Utan för att vara fri.
Och det är mycket dyrt.
Det är det jag vill.
Att vara fri.
Varför måste vi slå oss till ro?
Vi måste stjäla eller bli bestulna på livet.
Vad säger du?
Jag vill resa världen över med dig.
Jag vill se dig på en öde ö,
långt från allting, med två mojito i händerna
och tänka: "Fan, vilken tur jag har."
Om vi har så mycket tur,
måste vi utnyttja den.
Säg en stad.
Långt härifrån. Jag lovar att ta med dig dit.
Tokyo.
Håll i er, japaner.
Första gången jag valde Tokyo
var för att resa med René till världens mest avlägsna stad.
Jag hade märkt att jag blev lycklig av att älska honom i olika städer.
Den helige Antonius.
Vilken skönhet!
Andra gången jag valde Tokyo var det för att byta liv.
De använder spishällen som skydd.
De har bra skottvinkel.
Och siktar bra.
Cañizo, Sagasta här.
De är i köket. Hitta skottläge utifrån.
Krypskyttar i position.
Nu kastar vi granater, spränger deras skydd och går in.
Åt helvete med allt.
Den som närmar sig korridoren dör. Några granater löser inget.
Hällen är av gjutjärn och de har säkert förstärkt den.
Vad föreslår du? Ska vi vänta tills de måste gå på dass?
Vi ska borra genom väggen.
Vi borrar ett hål och angriper från skafferiet.
Det tar minst tio minuter och tiden är vårt enda övertag.
Vi måste gå in innan de andra kommer från museet.
Nej.
Tryck hårdare.
Få in den, för helvete!
Jag har den!
Klart.
-Kan du hacka skiten, Rio? -Ja, den här knäcker koderna.
Det tar minst 30 minuter, troligen en timme.
-En timme? -Va? Nej, det hinner vi inte.
Gjutarna måste komma hit nu.
Fort.
Förbandslåda.
Bogotá. Hur lång tid tar det att såga genom dörren?
-Minst 11 minuter, om gasen räcker. -Vi måste välja.
Systemet blockeras när vi skär. Då kan jag inte göra nåt.
Bogotá, följ med gjutarna.
-Uppfattat. Klarar du dig? -Så klart.
Kom igen, Helsingfors. Du klarar det.
Herregud.
Tokyo, hur länge kan ni stå emot dem?
Så länge det krävs.
Börja borra. Hjälp honom, Canalejas.
Major, du har inte en jävla aning om vad du gör.
Kapten, vet du vad vi ska göra?
Precis det jag sa, och du ska hålla käft.
-Vad händer? -De bråkar, Professorn.
Ledaren vill öppna väggen och gå in genom skafferiet.
-Gandía vill komma från korridoren. -Han ifrågasätter order.
Det är hans svaga punkt, Tokyo.
-Du känner honom. Kan du göra nåt? -Så klart.
Gör det, då.
Hej, Gandía.
Hur är det, raring?
Har du saknat mig?
Bara om nätterna.
Men du återvände inte för min skull. Du kände dig som en förrädare.
Du hjälpte rånarna med en walkie-talkie.
Du ljög för underrättelsetjänsten. Det hjälpte Lissabon in.
Därför återvände du.
Du har inte stake nog att åka hem
och se din fru och din son Juanito i ögonen.
Håll käften, din råtta.
Jag kommer in och tvättar munnen på dig med tvål
om du nämner min familj.
Nej.
De såg dig komma levande ut på tv.
De grät säkert. Kramades.
De väntade dig hem till middagen.
Men icke.
Du ringde dem väl inte ens? Givetvis inte.
Vad skulle du säga?
"Jag dödade en försvarslös kvinna
och svek mig själv och mitt folk för att jag är en fegis"?
Gandía, lugna dig.
"Hej, Juanito. Vet du vad, min son?
Pappa är ett svin."
"Varför, undrar du? För att jag hellre låter mig dödas
än stannar och läser en saga för dig."
-Vad gör du? -Låt bli, kapten.
Hör du mig?
"Och hälsa mamma…"
Det är en order!
"…att jag jämt kom sent hem för att slippa knulla."
Jag pratar med dig, kapten!
Gandía!
Granat!
Ta skydd!
Vad var det?
-Rio. -Rio!
-Kom tillbaka! -Vad gör du?
Bogotá! Vi behöver dig här nu!
Vi är där om två minuter, Lissabon. Sätt fart!
Alla mot väggen! Följ med mig. Nu!
Håll ut.
Så ja.
Jag jobbar på det.
-Status, Stockholm? Hör du mig? -Jag gör vad jag kan!
Jag gör vad jag kan!
-Ramiro, mår du bra? -Ja, major.
Hermando?
Canalejas?
Torrecilla och Tosco är sårade.
De dödade honom.
Det var ditt fel!
En död, Professorn.
Det var en olycka.
Sånt händer.
-Inte här. -Arteche.
-Vad händer? -De slåss.
Det ger oss några minuter extra, inte mer.
Arteche, lugna dig.
Cañizo här. Vi kan skjuta genom ett köksfönster.
Dålig sikt, men ett skafferi är inom skotthåll.
-Håll positionen. -Ja.
Arteche.
Jag träffade.
-Träffade jag eller inte? -Du träffade västen. Grattis.
Arteche! Två ur ditt team är sårade. Se till dem.
Arteche! Det är en order.
Du är jätteduktig.
Det blir kanske likadant för er två.
-Håll käften. -Med tanke på det som hände på taket.
Folk säger sånt de inte menar under stress. Tänk inte på det.
Inte alls. Jag menade det.
Jag tycker inte att det är läge att prata om det nu.
Jag bestämde mig för att vara ärlig för länge sen.
Vad är det med dig?
Inget. Jag känner så. Jag ville klargöra det, Dani.
Jag ska klargöra en sak, Manila. Vi är i krig.
Jag är med Stockholm. Klarare blir det inte.
Är du kär i henne?
Jag täcker dig.
Nästa gång du trotsar en order skjuter jag dig i skallen.
-Du svarar inte. -Jag är tokförälskad i henne.
-Ge dig. -Vadå "ge dig"?
Vi känner varann. Jag känner dig. Jag vet vad du drömmer om.
Den där enorma technoklubben i tre våningar du ville öppna.
Du har stålarna till det nu.
Hör på. Den spanska klubbstilen är inte populär i Indonesien.
Men jag har dansat massor med Stockholm. Vi dansade till och med i valvet.
Kampsportsgymmet, då?
Det är populärt i Indonesien. Det kan du inte säga emot.
Jag kan inte spöa folk hela livet.
Jag ville växa upp.
Säg mig en sak.
Du har varit i Indonesien i två år.
-Tvivlade du inte under hela den tiden? -Aldrig.
Jag stiger upp om morgnarna och ser Stockholm sova.
Solen strilar in genom fönstret och mitt liv ser ut som en jävla annons.
En parfymannons.
Det är inte du.
Det är inte ditt liv.
Det är ett annat liv, men det är lika mycket hans som det förra.
Ett liv kan rymma många olika.
Det här är onödigt.
Käften.
Fortsätt gå.
Är det nån här?
Nej.
Bor du med din mormor?
Det är bara ett säkert ställe.
Vilka är de?
Folk i samma sits som du.
Möjliga teammedlemmar. Du är första rekryten.
Bäst så.
Du ska få slippa framstå som en idiot.
Om du vill sno 2,4 miljarder euro,
får du en kula i skallen.
Så lägg ner snacket.
Man blir skjuten när man inte tänker.
När man går in i en bank med bart ansikte och agerar huvudlöst.
Den här planen har tagit år att ta fram.
Hur många?
Tjugo år.
Jag erbjuder dig frihet.
Jag är redan fri.
Jag kan gå ut genom dörren och försvinna.
Varför gör du det inte?
För att inget eller ingen väntar på dig.
Ditt liv tog slut med det senaste rånet. Jag kan ge dig nytt liv.
Ett andra liv.
Eller så klamrar du dig fast vid minnena av ditt första.
Vad vet du om mig och mitt liv?
Eller vad friheten kostat mig?
Allt jag behöver veta, och det får jag veta nu,
är om du är modig nog
att födas på nytt.
Leva på nytt. Hitta kärleken igen. En familj. Ja eller nej?
Du väljer i dag.
Nu.
Skulle inte han vilja att du blev lycklig igen?
Vem är du?
Välkommen.
-Sätt fart! -Skynda er! Tre liv står på spel! Fort!
-Gjuteriarbetarna är i museet. Vi skär. -Bra.
Kom igen! Nu!
Jag behöver tryckluftsborren.
Var är tryckluftsborren?
Stockholm! Var är borren?
Där borta.
Morfin.
Ge mig morfin, är du snäll.
Jag känner igen blicken. Den första man dödar.
Fastnar i skallen. Vrider och vänder sig.
Det går över. Det är chocken.
Morfin. Snälla.
Gör dig redo, Tokyo. Gör dig fin. Jag är på väg.
Folk tror på en enda äkta kärlek i livet.
Det folk inte vet är att man kan leva flera olika liv.
-Rio, eller hur? -Ja.
Vad gör du?
Studerar stjärnorna.
Vad är det?
-Det känns inte som du. -Du känner inte mig.
Se där, det är Karlavagnen.
Det där är Stora björn.
Och där är polstjärnan.
Hackare och astronom. Jag säger då det.
Professorn har tänkt på allt.
Vissa kan spå framtiden i stjärnorna.
Kan du det?
Tja, på sätt och vis.
Spå mig.
Seriöst?
Okej.
Okej, stjärnornas position visar…
…att du ska träffa en kille.
Är han söt?
Vi måste stämma av med Andromedas vinkel.
Se. Där är den.
-Vadå? -Konstellationen.
Var?
Se. Precis där.
Aha, ja.
Vad är det?
En helt vanlig kille.
Lite av en enstöring.
En i högen, men en bra sån.
Jag undrar hur jag ska träffa honom, inlåst här, pluggande för Professorn.
Cassiopeia vet säkert.
Vi frågar henne.
-Vad lustigt. -Vadå?
Du ska träffa honom när du dansar.
Ska vi dansa?
Lugn.
-Vi har mist en av lansarna. -Hur mycket tid har vi?
Minst sex minuter.
Vad var det där?
Jag har nåt att berätta.
Det finns en person till här i reservoaren.
Alicia Sierra har fött sitt barn.
En jättefin flicka på runt 3,5 kilo.
Hon mår jättebra.
Grattis.
Ett barn sprider glädje, och det har det varit ont om på sistone.
Vad heter hon?
Tja…
Jag tänkte på Germán, som hennes pappa.
Men hon är en flicka, så jag har ingen aning.
Vad sägs om Danica?
I mitt land betyder det "morgonstjärna".
Du är en poet, Marseille.
Om du tar emot förslag har jag alltid tyckt om Lucia.
Jag vet inte om hon är en Lucia.
Hon ser mer ut som en Victoria.
Victoria.
-Jag ska kalla henne Victoria. -Det är jättefint.
Just det, Victoria.
Hon kommer att bli stark som en granat, och jag också.
Jag också.
Ta henne.
Victoria.
Allt du köpte är rosa.
Rosa eftersom hon är en flicka.
Och? För det första finns det inga flick- och pojkfärger.
För det andra begränsar du henne.
Du vet inte om hon kommer att känna sig som flicka, pojke eller gud vet vad.
Hon är inte en dag gammal och du traumatiserar redan henne.
Till och med skallran är rosa. Ge mig barnet.
Nej, hon räckte mig barnet. Du är från vettet.
Täck dörren.
-Lansen är ute. -Vi har två lansar kvar.
Kom igen, skynda er.
Cañizo, de är i skafferiet.
Spring, Tokyo!
Eld!
Tokyo!
Nej, Tokyo. Nej.
Dagen jag dödade Gandía var oddsen mot mig.
Jag var som en sönderskjuten docka.
Och med fem kulor i kroppen
tänkte jag på min samuraj.
Öppna den. Lugn, det är ingen ring.
En japansk samuraj.
Jag såg den i ett skyltfönster.
Det är ett tecken.
Jag vet vad du tänker.
Kan du läsa mina tankar i en snöglob?
Du vill inte leva lyxliv och överge din mamma.
Jag har tänkt på det.
Hon ska få en present av oss.
En manlig strippa som piggar upp livet?
Vi ska betala hennes huslån.
Om vi åker till Polynesien, kan hon åka till Rom.
Eller Paris. Vart hon vill.
Hon kan njuta av livet.
Hon förtjänar det också.
Och du behöver det.
Var får vi alla pengarna från?
Fråga den. Gnid den lite och se vad den säger.
Då ska vi se.
Den säger att…
Den säger att du redan har tänkt ut det. Inte sant?
Banker.
Vi har redan 15 lyckade rån bakom oss.
Vi förstår varann.
-Vi är bra. -De bästa.
Nu tar vi bankerna.
Riskerna är större, vet du det?
Håll ut.
Tokyo är skadad, Professorn.
Hon är skjuten i armarna och benen.
Helvete! Lansen tog slut.
Det räcker! Gå ner till gjuteriet, killar.
Håll ut.
Professorn, gasen är slut.
Hjälp mig, Lissabon.
Hör på, Denver. Vi behöver mer tid för att öppna museet.
Inta försvarsposition och täck alla ingångspunkter.
Är ni skyddade, har ni en chans.
Vi ska stå emot!
Redo.
Nu.
Fan också!
Du går inte in. Du är bänkad. Följ med här.
Ni placerar ut sprängmedlen.
Skjut alla som kommer in genom dörren.
Alla andra, ta skydd.
-Kan du skjuta? -Tills armarna faller av.
Manila, kom igen. Sätt fart!
Professorn, vi är bakom muren. Det finns ingen väg ut.
Denver?
Denver, hålet.
Det finns ett hål, Denver.
Mathissen.
Mathissen från kontoret.
Mathissen, Denver…
Från kontoret.
Här är den.
Va?
Det är minst sex våningar.
Jävla skit!
Kom igen. Ta er ner.
-Va? -Ni måste ge er av.
Båda två. Gör det. Ner med er nu.
-Du, då? -Jag stannar.
-Va? -Jag kan inte.
Lyssna på mig, Manila!
Jag kan inte hålla i repen, okej?
Men ni måste ta er ner jävligt fort
och lägga kuddar, gardiner, papp, allt, längst ner.
Allt ni hittar, hör du? Så hoppar jag.
-Manila. -Nej.
Stick! Nu!
Åk ner, Manila! Kom igen! Ner!
Jag lämnar dig inte. Du följer med mig. Jag lämnar dig inte.
-Nej, Denver! -Kom nu!
-Lämna mig här. Det gör ont. -Tokyo.
Hör på mig.
Min pappa dog under ett rån.
Jag låter inte min syster dö.
Aldrig.
Du måste rädda mitt liv.
-Allt ordnar sig. -Okej.
Okej?
Stick. Jag klarar mig.
-Sprängmedel klart. -Koppla på detonatorn.
Tokyo!
Detonatorerna är redo.
Tokyo.
Tokyo… Jag är här hos dig.
Jag är här.
Ramiro?
Vänta. Jag ska få ut dig. Okej?
-Är du byggkunnig också? -Jag är full av överraskningar.
Ta skydd!
Tokyo, vad händer?
Vad händer?
Rio, de är här.
Vi går in!
Fort, Manila!
-Jag vidgar hålet. -Rio.
Du hinner inte.
-Du hinner inte. -Säg inte så, och le inte så där.
Jag är ju glad att du är här.
Nej.
Tokyo.
Kom igen.
Vet du vad jag tänker på?
Vår första natt i Toledo.
När vi dansade med varann.
Nu!
Professorn, vi är nere.
De är nere, Tokyo.
Håll ut 30 sekunder.
Mónica! Helvete!
Kom igen! Skynda er!
Eld!
Tokyo.
Rio.
Var inte ledsen.
-Nånting tar slut i dag. -Nej.
Men det är första dan i ditt nästa liv.
Du har många liv att leva.
-Nej. -Jättemånga.
Framåt!
Du måste sticka.
Det är partytajm.
Nej!
-Tokyo! -Eld, Arteche!
Nej!
Canalejas!
Jävla skit!
Eld, Gandía!
Hoppa, Tokyo!
Tokyo!
Hör du mig?
Tiden är ute, Tokyo. Hoppa.
Tokyo!
Tiden är ute. Hoppa nu.
Det blir svårt. Hur ska du klara dig utan mig?
-Det gör jag inte. Hoppa nu! -Du har alltid varit min skyddsängel.
Nu är jag er.
Nej!
Jag är inte typen som ruttnar i ett fängelse.
Jag är typen som flyr.
Om min kropp inte kan fly,
kan i alla fall min själ det.
Backa!
Tokyo!
Undertexter: Jessika Johansson