EN NETFLIX-SERIE
Ifølge astrofysikere kom nesten alt gullet på jorden hit
for fire milliarder år siden, under en meteorsverm.
Kanskje den voldsomme ankomsten kastet en forbannelse over det.
Ikke noe annet metall har forårsaket så mange drap…
…som det vi bruker når vi frir.
Ikke noe annet metall har forårsaket så mye smerte…
…så mye galskap.
Professor, åpne døren.
-Nei! -Professor, åpne døren!
La meg være.
Hva faen gjør du?
Hva?
Mónica, hva gjør du? Hva er galt?
La henne være.
Tokyo er død. Hva ler du av?
Jeg har tatt morfin.
Hva?
Jeg var bare et navn på listen over ofre. Kun det gylne metallet overlever.
For mens alt annet forfaller, forblir gullet intakt.
Er Tokyo død?
Tokyo er død.
Er Tokyo død?
Jeg ville bare at smerten skulle forsvinne.
Kjære…
Jeg elsker deg.
Professor, du må kontrollere pusten.
Kom igjen, pust.
Hold pusten og tell med meg. Én…
…to, tre, fire.
Og pust ut.
Igjen, Professor.
Pust dypt.
Tell.
Én, to, tre…
Oberst, vi har uskadeliggjort Silene Oliveira, eller Tokyo.
Endelig noen gode nyheter. Skru på høyttalerne.
Vi har uskadeliggjort en av tyvene.
Men Oliveira gjorde motstand.
Salvador Torrecilla falt.
Lucas Hernando falt.
Isaac Cobo falt.
Mateo Canalejas falt.
Og César Gandía falt.
Vázquez er skadet. Arteche er lettere skadet.
Jeg er uskadet.
Beklager.
Operasjonen avbrytes. Forbered evakuering med helikopter.
Nei, oberst.
Vi trekker oss ikke.
Vi kom hit med et oppdrag.
Å stoppe ranet. Oppdraget må fullføres.
Det er to av dere og én gærning.
Akkurat nå har dere ingen sjanse.
Vi har aldri hatt en større sjanse, for nå ser de det ikke komme.
Så ikke iverksett andre operasjoner.
Over og ut.
-Sikker på at det går bra? -Det er ingenting. Bare en splint.
Gi meg merket ditt.
Er det noen der?
En av mennene mine er skadet.
Han må evakueres.
-Og resten? -Resten er døde.
Kun jeg og de skadde er igjen.
Soldatene vil forhandle.
De vil forhandle. Ber om tillatelse til å gjennomføre.
Føler du deg bedre?
Herregud.
Professor, Sierra rømmer. Hun stjal en bil.
Benjamín, du har ansvaret.
Marseille, bli med meg.
Faen…
Professoren her.
Få en privat linje med Palermo og Lisboa.
BARENTSHAVET FEM ÅR TIL D-DAGEN
INDUSTRIELL INGENIØR
Der er plattformen.
Eventyret i Den spanske bank begynte for lenge siden,
et avsidesliggende sted på planeten.
Og som nesten alt i Berlins liv,
begynte den med et annet ran, det mest surrealistiske han hadde utført.
Ingeniør.
Å stjele pumpen fra en oljeplattform. Det var der han traff Bogotá.
Det er vår mann, Santiago, undervannssveiser.
Han har jobbet på plattformer i over 20 år.
Du har jobbet i 20 år, og nå vil du bli tyv.
Så ru hender.
Dine er så myke at jeg kunne runket med dem.
Du har vært for redd til å forlate dette fengselet,
og det må være fordi du er feig.
Vi kan ikke gjennomføre ranet med en feiging blant oss.
Tror du dette havet er for feiginger? Du har på deg din mors kåpe.
Slipp ham, med mindre du vil fly som skarvene.
Hei.
Hvorfor har du ikke dratt?
Fordi jeg har syv barn.
Din kones hofter må være utslitt som hjulet på en mølle.
Syv barn med syv forskjellige kvinner.
Denne fyren tilhører en truet art.
Vi er de eneste gjenværende romantikerne, og se hvor sistemann gjemte seg,
Så vakker.
Kan den frakte 90 tonn gull?
Hvis noen maskin klarer det, er det denne.
Den trekker opp stein fra havbunnen som var den barnemat.
Damer!
Det går for seg der oppe.
Pumpen må være tilkoblet om to timer! Ok?
Ok!
Vi har fortsatt ti tonn å smelte.
Vi fortsetter å smelte mens gullet hentes ut.
Kom igjen! I dag er den store dagen! Vi er hjemme til jul!
-Kom igjen! -La oss sette i gang!
-Professor. -Sierra tok en av bilene.
-Hva? -Men vi er etter henne.
Lot du en kvinne som nettopp fødte slippe unna?
Trodde du dere var en lykkelig familie?
Hva faen skjedde?
Jeg mistet hodet.
Sergio, hør på meg.
Se til å finne henne.
Vi blir her og fortsetter planen.
Lykke til, bror.
Matías, kom og hjelp oss med døra. Vi skal forhandle.
Lukk opp.
Jeg har en gave til dem.
Først sprenger jeg dem.
Og så kan du forhandle alt du vil.
Legg ned våpenet.
Nei.
Skal du si du er her på grunn av meg?
Jeg ba dere ikke redde meg.
Gi meg det.
Gi meg våpenet.
Gi meg våpenet! Ingen flere skal dø her i dag!
Nettopp det er problemet vårt.
Vi vil være de gode.
Men i krig er ingen gode.
Gandía drepte Nairobi.
Og hva gjorde vi?
Vi stelte sårene og fikk ham ut.
Og hva gjorde han?
Han kom tilbake og drepte Tokyo.
Skal vi stelle disse jævlenes sår også? Så de kan komme og ta oss i morgen?
Hvorfor gjør vi det?
Fordi vi ikke har baller til å drepe med kaldt blod når vi bør det.
Vi pleide å ha Berlin.
Han tok seg av slikt. Du kjente ham.
Hva ville han gjort med Gandía?
Det skal jeg si dere.
Han ville ha henrettet ham
for at han drepte Nairobi.
Da ville Tokyo vært i live.
Hadde det vært opp til meg, ville du råtnet i ørkenen i Algerie nå.
Og Nairobi og Tokyo ville fortsatt vært i live.
I tillegg til de seks soldatene som nettopp døde.
Men slik er det ikke.
Du lever fremdeles.
Men ikke kødd med meg, og ikke få noen andre drept.
Matías, døra.
Han er faen meg overalt.
Det er en sikkerhetsfunksjon.
Vi vet hvor du er. Bilen har geolokalisering.
Denne jakten er absurd.
Helt enig.
Hvis du rømmer, må du i fengsel.
Bryr du deg om det? Prøver du å renvaske meg?
Det er for sent.
Tamayo har bare skuffet enda mer dritt over deg.
Jeg er opp til halsen i dritt, akkurat som deg.
Du ser det ikke fordi du tror du er bedre enn meg.
Selvsagt tror jeg det.
Si det til Tokyo og Nairobi. De er døde på grunn av deg.
Du oppdaget hvor vi gjemte Rio på få timer.
Du kunne ha handlet for flere måneder siden,
og ikke risikert så mange liv, men det ville vært for lett
for en med et så stort ego som deg.
Du blåste en lang marsj i Rio.
Frokost med en sprø bestemor og turer på stranden med Paulita…
Ferie er flott, men hver jævla dag? Dritkjipt!
En dag våknet du, så deg i speilet, og sa:
"Skal jeg kjøpe minivan, eller organisere et ran for å unnslippe livet mitt?"
Har jeg rett eller har jeg rett? Hva er galt?
Beklager.
Av med silkehanskene.
Du vil være bakbundet og kneblet resten av ranet.
Det hadde du likt.
-På motorveien. Avskjærer henne forfra. -Oppfattet.
Ride, ride ranke
Si meg, hvor skal veien gå?
Bestefar besøk skal få
Ride, ride ranke
Og når så vi stiger av
Sier vi: "God dag, god dag"…
Flytt deg, eller så kjører jeg inn i deg.
Jeg rører meg ikke.
Da dreper du en mor og hennes barn. Du er ingen morder.
-Jeg så hvordan du holdt henne. -Stopp bilen.
Ikke vær gal, Alicia!
Men jeg er jo gal.
Professor, dekkene mine er flate.
Professor!
Det går ikke nå, Marseille. Det går ikke.
Helsinki.
Hvordan går det, Helsinki?
Hadde de kuttet av meg beinet før, ville jeg vært frisk nå.
Stockholm…
Hvem døde?
Tokyo.
Jeg hørte fire granater.
Hvem andre?
Seks soldater.
Det kunne vært verre.
Denver og Manila kunne også ha dødd, og du kunne blitt enke i dag.
Ja.
Vi burde angrepet samtidig fra flere hold.
Det er slik det gjøres.
Suárez!
Tamayo, de fem soldatene hadde barn.
Hernando, tre barn.
Canalejas, tvillinger som ikke er ett år gamle.
-Cobo, ett barn og et til på vei. -Hva sa du?
-At Cobo venter… -Jeg har det!
Jeg vil ha bilder av soldatene med barna,
mens de spiser sjokolade, koser med dyr, på ferie…
Hva snakker du om?
Få det til å se ut som en julefilm!
Vi må vise verden de vansirede likene, fulle av splinter.
Vi skal paradere omkring, som med liket av Che Guevara.
Vi får alle til å gråte.
Hva driver du med?
Vil du gjøre familiens smerte til sosialporno?
De Robin Hood-ene drepte fem nasjonale helter.
Ingen heier på en gjeng mordere.
Vi får de protesterende til å gjøre helomvending.
Martínez, få etterretningen på linja. Informasjonsavdelingen.
Dette er galskap.
Én bevegelse, og vi åpner ild.
Dere trenger ikke se etter noen. Alle er døde.
Dere kommer ikke lenger.
La oss se om han snakker sant.
Hold an. Sakte.
Hun hadde på seg denne.
Den tilhører Cortés.
Hva er betingelsene?
En av mennene trenger blodoverføring og kirurg. Han får gå, jeg blir.
Jeg er fangen din til ranet er over.
Nei. Begge blir, og en kirurg kommer inn.
Oberst Tamayo,
du må sende en kirurg for å behandle Vázquez. De slipper oss ikke ut.
Skal bli.
Gi meg radioen. Anse deg som min fange.
Røyker du?
Jeg sluttet for ni måneder siden av helsemessige årsaker, men…
…det er jo litt ironisk.
Hva skjedde der inne?
Oliveira utløste granatene sine, og så lot hun oss ta henne.
Da vi skulle drepe henne, eksploderte granatene
og det utløste også våre.
Hun ga ikke opp lett.
Hun ville blitt en flott soldat om hun hadde valgt riktig side.
-Tror du fortsatt det finnes en rett side? -Jeg tror at verden er full av jævler.
Politikere er jævler.
Men diktatorer er verre.
Vi soldater er også noen jævler.
Men terrorister som deg er enda verre.
Så ja… Det finnes en rett side.
Synes du ikke det er paradoksalt?
Dere må bruke vold for å bevare fred.
Vil du ha meg til å tro at du er her for å kjempe for en bedre verden?
Jeg er her av kjærlighet til en mann og en idé.
Du elsket kommandoen din.
Vi visste begge at krigen ville komme.
Og likevel ledet vi dem mot døden.
Kanskje vi gjorde dem en tjeneste. Eller kanskje vi dømte dem til noe verre.
Ingenting er rett i helvete, major.
Det sies at når noen dør en tragisk død,
blir ånden deres værende en stund der de døde.
Og noen ganger, i noen sekunder,
kan de levende merke de døde de en gang elsket.
Rio hadde det slik.
Jeg ville si at det var meg.
At jeg ikke helt hadde dratt ennå.
At jeg hadde fred.
At jeg ikke led. Og mye mer.
Moren min fant på et triks. En magisk dør.
Om jeg ble redd, kunne jeg åpne den, så var hun på den andre siden.
Denne døren er alltid åpen for deg.
Du kan bruke den når du vil.
Takk.
Se på oss.
Dette er som en scene i en film.
Vi sikter på hverandre i regnet.
Som i Liberty Valance.
Har du blitt utfordret til duell før?
Den som skyter først, overlever oftest.
Ikke tving meg til å teste den teorien.
Å redde Rio var bare en unnskyldning.
En unnskyldning for å redde deg selv fra ditt kjedelige liv, ikke sant?
Jeg har levd mesteparten av livet uten en identitet…
…i et hull, som et spøkelse.
Livet mitt med Raquel har vært en drøm.
Men jeg har også egne drømmer.
Og ved å kidnappe Rio, gjorde du det så enkelt.
Så du reddet gutten for å gjøre opprør mot staten?
Noen drømmer om å hoppe i strikk.
Jeg ville rane Den spanske bank.
Din egosentriske, narsissistiske dritt. Jeg elsker å ha rett.
-Senk det, ellers skyter jeg! -Det gjør du ikke.
Senk våpenet.
Du skyter ikke.
Din jævel. Jeg trodde ikke du ville skyte.
Bra jeg tømte magasinet.
Nå er vi skuls.
Begge har skutt hverandre og tømt magasinet.
På tide å avgjøre hvem som vinner? Skal jeg skyte eller ikke?
Hva gjør vi, Professor?
Tokyo døde fordi hun var lei av paradis.
En dag våknet hun
og var lut lei av paradis.
Og jeg kan relatere til det.
Jeg hadde mitt paradis.
Jeg bodde på stranden, langt fra byen, 95 kilometer unna.
Men hver fredag fant jeg en ny unnskyldning
for å feste. Jeg måtte oppildne meg selv.
Jeg er ikke så voksen som jeg trodde.
Vi pleide å gå ut hver jævla dag.
Vi er jo blitt litt mer voksne.
Jeg passet ikke inn i det livet.
Og det gjør meg trist.
Vet du hva jeg mimret om i paradiset mitt?
Oss.
At vi alltid var de siste som dro fra utestedet.
Jeg ringte deg en morgen fra en telefonkiosk.
Det ringte én gang, og så la jeg på. Et tapt anrop fra Indonesia.
Jeg hadde et tapt anrop fra Indonesia fra kvart over ett på natta.
Det var på grunn av tidsforskjellen.
Sier du at i paradis,
på en fantastisk, øde strand
ved soloppgang,
så tenkte du på meg, Dani?
Masse.
På søndagene, da de skrudde av lyset på klubben, og føttene satt fast i gulvet?
Var det det du savnet i paradis?
Vel…
Det suger.
Nå vet jeg ikke hva jeg skal gjøre.
Da jeg kom hit, tenkte jeg at jeg skulle gå for det.
En kan ikke la livet gå en forbi mens en lengter etter noen.
Men så så jeg deg, og tenkte: "Nei. Stopp, Julia. Du bør ikke det."
Og nå forteller du dette, og…
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Du legger alt rotet og ansvaret over på meg.
Hvilket ansvar?
Å tre til side.
Denver, Manila, kirurgen er her.
Dere må ta ham med til de sårede.
-Denver. -Jeg kommer.
Jeg er på vei.
Hei. Det er ikke så farlig.
Ikke så farlig.
Kom igjen, Victoria. La oss dra.
Jeg skal si deg noe. Som mor denne gangen.
Du gjorde en feil da du ga opp livet i Thailand for å stjele gull.
Vet du hvorfor?
Det en savner til syvende og sist, er ikke spenningen ved å være kriminell,
men det behagelige familielivet.
Bare så du vet det.
Dette er Emilio, min eldste. Han bor i Venezuela.
Julián. Han er i Mexico by. Han kaller meg "güey".
Hanna, fiolinist. En skjønnhet. I Finland.
Drazen. Han er i Montenegro.
Når jeg ringer for å gratulere med dagen, svarer han: "Takk, sir."
Dette er Ivana. Hun har temperament. Hun er kunstner.
En blond, en med svart hår, og en med rødt.
Jeg skulle gjerne sagt at de likner deg, men de tar nok heller etter mødrene.
Her kommer formannen.
Emil Enberg, ansvarlig for plattformen.
Ingeniør Alberto Mendoza og hans assistent.
-Hyggelig å møte deg. -En glede. Jeg skal bare sjekke pumpen.
Kan du oversette det tekniske for oss?
Absolutt.
Vi har ødelagt den uvurderlige pumpen for å få den ut herfra.
Si at vi skal stjele den foran nesa på ham.
Det later til å ha med pumpekapasiteten å gjøre.
Akselen, pakningen og lageret er skadet.
Det er umulig å reparere her.
Den må fraktes til fastlandet. Beklager.
Si at vi også tar denne herren med oss.
Han bruker så mye tid alene under vann, på en blanding av oksygen og helium.
Nå har han innsett at lommeboka er full av bilder av familier han ikke har.
Barna hans sier "güey" og "sir". Ingen kaller en fremmed "pappa".
Han vil være med i ranet
for å få en familie som ikke bare er på bilde.
Si til formannen at vi tar 50 % i forkant.
Han skal måtte betale oss for å rane ham. Oversett, takk.
Han gir noen instruksjoner om sjøtransporten til Stavanger.
Kostnadene må dekkes på forhånd.
Men om åtte dager får dere pumpen tilbake.
Naturligvis.
Denne fyren er fantastisk. Spør om han har en søster.
Legg sekkene på båndet. Gå den veien. Kom igjen!
Kom igjen.
Dobbeltbrudd i radius og ulna.
Kule i nederste tredjedel av beinet, ingen utgangssår.
Blødning etter perforering av overkroppen.
Vær så god, doktor.
Her er mannen som skal opereres.
Beinet mitt er knust. Lårbensbrudd og dislokert patella.
Tibia og fibula er trolig også knust,
med femoral vridning.
En mulig rift, men ikke stor. Blødningen er kontrollert med kompresjon.
Det er som en slakterbutikk. Tyrefekter-kirurgi, doktor.
Men han først.
Oberst, noe skjer.
De sender informasjon fra banken. Det er en video i sanntid.
Blokker den for enhver pris.
Når jeg blokkerer ett signal, kommer det hundre til.
Da vil jeg se den. Få den opp på skjermen.
Vi filmer inn denne videoen for å dele viktig informasjon.
Sju mennesker inne i Den spanske bank er døde.
Seks soldater og Silene Oliveira.
Tokyo.
Nei.
For noen år siden trodde jeg Tokyo var en av dem
som ikke forstår det når de forårsaker smerte.
Jeg trodde hun var en morder, og ikke hadde følelser.
Men så ble jeg kjent med henne.
Jeg klasket til henne en gang.
Vi var på en strand, og…
Hun stolte ikke på meg.
Og jeg tenkte at planen hennes om å redde Aníbal Cortés
var lite annet enn en bortskjemt drittunges innskytelse.
Senere innså jeg
at hun gjorde det av kjærlighet.
Svært få mennesker
vil prøve det umulige for å redde noen.
I dag vet jeg
at vi har mislyktes.
Jeg er plaget av tapet av disse livene.
På vegne av oss alle ber jeg om tilgivelse
for å ha gjort et redningsoppdrag…
…til en krig med ofre.
Fra og med i dag
er vi ikke lenger noen å følge,
heie på
og applaudere.
Vi slipper aldri ut herfra.
Så vi ber alle som trodde på oss,
det store, røde havet utenfor banken,
om å dra hjem.
Vi drar ikke!
Hun kom oss i forkjøpet! Den første som snakker, definerer sannheten.
Vår versjon av denne julefortellingen er ikke verdt en dritt.
Sutreungen har tatt rotta på oss med sin sentimentale manipulasjon.
Du har misforstått én ting.
Følelsene hennes er ekte.
Hva er det, Consuelo?
Kirurgen sa at Arturo er i live.
Så flott.
Jeg nådde bunnen.
Jeg taklet ikke mer.
Men nå er jeg tilbake.
-Jeg vet ikke hvor… -Vent.
Ja.
For litt siden, der oppe,
døde du nesten.
Jeg kan ikke forestille meg hvordan det er å leve uten deg, Denver.
Det går ikke.
Det var en vekker.
Og jeg vet ikke…
Jeg vet ikke om vi kommer ut herfra i live, men…
Hvis noe skjer, vil jeg ikke at vi skal være sinte,
fjerne for hverandre eller i tvil. For jeg er ikke det.
Jeg elsker deg.
Jeg elsker deg også.
Jeg vet det.
Ingenting er viktigere enn det.
Dessuten…
…vet vi allerede at det er mulig å elske under et ran.
Jeg forelsket meg jo under et.
Consuelo?
Consuelo, det er meg.
Consuelo?
Vi har ventet på deg.
For et flott hus.
Er du ok?
-Hva faen gjør du her? -Ingen banning.
I denne alderen er de som svamper. Ikke traumatiser henne.
Så, gode vibber. Smil.
Rører du kona mi, dreper jeg deg.
Truer du virkelig meg?
Fyren som ikke sendte forsterkninger fordi Professoren hadde balletak på ham?
Jeg vet ikke hvor du har hørt det, men det er løgn.
Jeg var der. På gjemmestedet hans.
Jeg hørte ham utpresse deg med noen opptak.
Vi får snakke om det privat.
Kona di vet sikkert hvor avskyelig du er.
Ok.
Hvor er Professoren?
Voilà!
"Hva har du på deg, oberst?"
Han er i min varetekt.
Jeg kan sette sløyfe på ham og gi ham videre.
Hva vil du ha?
Hold kjeft, for faen.
Trekk tilbake alle løgnene du fortalte om meg.
Fratre stillingen din og ta alt ansvaret. Det er din plikt.
Og så kommer du med Professoren på sølvfat.
Som en helt.
For din tjeneste for nasjonen.
Hva om jeg ikke har lyst?
Da gjør jeg som Raquel Murillo.
Jeg bytter side, med alt det innebærer, og drikker caipirinha med Professoren.
Si at du gir meg Professoren, noe jeg tviler på,
tror du jeg vil inkriminere meg selv bare for at han ikke skal slippe unna?
Aldri.
Vi har det begge bedre i det fri.
Jeg har til og med begynt å like ham. Det er en talemåte.
Det egentlige dilemmaet er dette.
Enten skyter du meg nå og blir i fengsel til din sønns baller er rynkete…
Det er en jente, din drittsekk.
…eller gir meg pistolen og får redusert straff.
Jeg trykket på alarmen for tre minutter siden.
Politiet kommer snart gjennom den jævla døra.
Tamayo.
Hvem er det?
God ettermiddag. Jeg har et brev til leilighet 5C.
Kan du slippe meg inn så jeg kan levere det?
Kom igjen.
Kom igjen!
Det var det jeg sa. Du har ikke noe annet valg enn å stole på meg.
-Kom igjen, fort! -Hallo?
-Kan jeg legge igjen brevet hos deg? -Ja.
Tekst: Mari Walle Thorsen