EN NETFLIX-SERIE
Enligt astrofysikerna hamnade nästan allt jordens guld här
genom en meteorskur fyra miljarder år sen.
Kanske föddes guldets eviga förbannelse ur dess våldsamma ankomst.
Ingen annan metall har orsakat lika många mord…
…som den vi använder när vi friar.
Ingen annan metall har vållat så mycket smärta.
Så mycket vanvett.
Snälla Professorn, öppna.
-Öppna dörren! -Nej. Låt mig vara.
Vad i helvete gör du?
Va?
-Mónica, vad gör du? Vad är det med dig? -Låt henne vara.
Tokyo är död. Vad skrattar du åt?
Jag tog lite morfin.
Va?
Jag blev bara ännu ett namn på offerlistan där guldet är enda överlevaren.
För när allt annat ruttnar bort förblir guldet intakt.
Är Tokyo död?
Tokyo är död.
Är Tokyo död?
Jag ville bara bli av med smärtan, Denver.
Hjärtat…
Jag älskar dig.
Du måste ta kontroll över din andning.
Se så, andas.
Håll andan och räkna med mig. Ett.
Två. Tre. Fyra…
Andas nu ut.
En gång till.
Ta ett djupt andetag.
Räkna.
Ett, två, tre…
Överste.
Vi slog ut Silene Oliveira, alias Tokyo.
Äntligen goda nyheter. Sätt på högtalarna.
Mina damer och herrar, vi har dödat en av rånarna.
Oliveira gjorde motstånd.
Salvador Torrecilla, död.
Lucas Hernando, död.
Isaac Cobo, död.
Mateo Canalejas, död.
Och César Gandía, död.
Vázquez, sårad. Arteche, lättare skador.
Jag är oskadd.
Jag beklagar.
Er operation avslutas härmed. Förbered för luftevakuering.
Nej, överste.
Vi retirerar inte.
Vi gick in med uppdraget
att avsluta rånet, och det ska vi göra.
Sagasta, ni är två stycken och den ena är galen.
Era chanser är obefintliga just nu.
De är bättre än nånsin,
för den här gången anar de inget.
Inled inga andra operationer.
Klart slut.
-Är det säkert att du mår bra? -Det är inget. En skärva.
Ge mig id-brickan.
Är det någon där?
En av mina män är svårt skadad. Han måste evakueras.
-Och resten? -Resten är döda.
Det är bara han och jag.
De vill förhandla, Professorn.
Soldaterna vill förhandla. Anhåller om tillstånd.
Mår du bättre?
Herregud.
Professorn, Sierra rymmer. Hon har tagit en bil.
Benjamín, du tar befälet. Marseille, följ med mig.
Fan också…
Professorn här.
Privat linje med Palermo och Lissabon.
BARENTS HAV, FEM ÅR FÖRE DAGEN D
ALBERTO MENDOZA INDUSTRIINGENJÖR
Se, där är plattformen.
Äventyret på Centralbanken började för länge sen,
på en avlägsen plats på planeten.
Och som nästan allt i Berlins liv,
började det med en stöld, hans mest surrealistiska nånsin.
Ingenjören.
Han stal extraktionspumpen på en oljeplattform.
Där träffade han Bogotá.
Där har vi vår man, Santiago. Undervattenssvetsare.
Han har jobbat på oljeplattformar i över 20 år.
Efter 20 års arbete vill du bli tjuv.
Med så grova händer.
Dina är så lena att jag kunde runka med dem.
Om du inte vågat lämna det här fängelset på 20 år,
ser jag bara en förklaring. Du är en fegis.
Vi kan inte genomföra ett rån med en fegis.
Tror du att havet är en plats för fegisar? Du i din mammas kappa.
Släpp honom om du inte vill flyga som en skarv.
Hör du.
-Varför har du inte dragit? -För att jag har sju ungar.
Din frus höfter måste vara uttjänta som ett kvarnhjul.
Sju ungar med sju olika kvinnor.
Han tillhör en utrotningshotad art.
Vi två är de sista romantikerna, och se var den andre gömmer sig.
Vilket underverk.
Kan den flytta 90 ton guld?
Om nån maskin kan det, så är det den här.
Den extraherar kemiska föreningar från havsbotten likt barnmat.
Mina damer!
Det går åt helvete där uppe.
Pumpen ska vara i gång om två timmar. Hör ni?
Ja!
Vi har tio ton kvar att smälta.
Vi smälter medan vi för ut guldet.
Sätt fart! I dag är det den stora dagen! Vi firar jul hemma!
-Kom igen! -Nu kör vi!
-Professorn. -Sierra tog ena bilen.
-Va? -Men vi följer efter.
Lät du en nyförlöst kvinna fly?
Sjöng du vaggvisor och lekte lyckliga familjen?
Vad fan hände?
Jag fick ett sammanbrott.
Sergio, lyssna på mig.
Ni fångar in henne.
Vi stannar här och följer planen.
Lycka till, min vän.
Matías, kom och hjälp med dörren. Vi ska förhandla.
Öppna.
Jag har en present till dem.
Först skjuter jag dem.
Sen kan ni förhandla bäst ni vill.
-Lägg ner vapnet. -Nej.
Tänker du säga att ni är här för min skull?
Jag bad inte om att bli räddad.
Ge mig den.
Ge mig geväret.
Ge mig vapnet! Inga fler ska dö här i dag.
Det är vårt problem.
Vi vill vara de goda.
Det finns inga goda i krig.
Gandía dödade Nairobi.
Och vad gjorde vi?
Plåstrade om och släppte honom.
Vad gjorde han?
Kom tillbaka och dödade Tokyo.
Ska vi plåstra om de där också?
Varför? Så att de kan krossa oss i morgon?
Vet ni varför?
För att vi inte hade stake
att kallblodigt döda när vi skulle det.
Förr hade vi Berlin.
Han skötte sånt. Ni kände honom.
Vad skulle han gjort med Gandía?
Det ska jag säga er.
Han hade avrättat honom…
…för att han dödade Nairobi.
Tokyo hade fortfarande levt.
Om jag bestämde hade du ruttnat i Algeriets öken just nu.
Och Nairobi och Tokyo skulle fortfarande leva.
Liksom de sex soldaterna som nyss dog.
Men här är vi.
Och du lever än.
Så jävlas inte med mig och försök inte få fler dödade.
Matías, dörren.
Han är fanimej överallt!
En säkerhetsgrej. Den är alltid på.
Vi vet vad du är. Bilen har en gps-sändare.
-Den här jakten är absurd. -Minst sagt.
Om du flyr får du fängelse.
Bryr du dig om jag får fängelse eller vill du rentvå mig?
Det är för sent.
Allt Tamayo gjort är att ösa mer dynga över dig.
Jag har dynga upp till hakan, precis som du.
Du ser det inte, för du tror att du är bättre.
Naturligtvis.
Säg det till Tokyo och Nairobi. Det är ditt fel att de dog.
Du hittade var vi gömde Rio på några timmar.
Du kunde agerat för länge sen istället för att skapa kaos
och äventyra så många liv,
men det vore för enkelt för ett ego av din storlek, inte sant?
Du sket i killen.
Och i frukost med koko-mormor och strandpromenader med Paulita.
Semester är toppen, men varje dag? Astrist!
En dag vaknade du, såg dig i spegeln och sa:
"Ska jag köpa en minivan eller planera ett rån för att slippa mitt skitliv?"
Har jag rätt eller rätt?
Vad är det?
Förlåt, vännen.
Nu åker handskarna av.
Du får tillbringa resten av rånet bunden och med munkavle.
Dröm på.
Jag är på motorvägen. Jag genskjuter henne.
Uppfattat.
Hästar i galopp Hoppla, hoppla, hopp
Över stockar och stenar Hoppla, hoppla, hopp
Akta benen de skenar Hoppla, hoppla, hopp
Hästar i galopp
Hoppla, hoppla, hopp
Hoppla, hoppla, hopp!
Hästar i galopp Hoppla…
Flytta dig, Marseille, annars krockar vi.
Glöm det.
Du dödar mor och barn. Du är ingen mördare.
-Jag såg dig med henne. -Stanna.
Bli inte galen, Alicia!
Jag blir inte galen. Jag är galen!
Jag har punktering, Professorn.
Professorn…
Inte nu, Marseille. Inte nu.
Helsingfors.
Hur känner du dig?
Om de hade sågat av benet innan, hade jag mått bra nu.
Stockholm…
Vem dog?
Tokyo.
Jag hörde fyra granater.
Vilka mer?
Sex soldater.
Det kunde varit värre.
Denver och Manila kunde också ha dött. Du kunde ha blivit änka i dag.
Ja.
Zbogom, Tokyo.
Vi skulle ha gått in simultant med flera enheter.
-Det är så man gör, enhet efter enhet… -Suárez!
Tamayo, de där fem soldaterna hade barn.
Hernando, tre barn.
Canalejas tvillingflickor är inte ens ett år.
-Cobo, ett barn och ett på väg. -Vad sa du?
-Att Cobo väntade… -Fan, där har vi det.
Jag vill ha foton på soldaterna med sina barn.
Käkande choklad, med husdjuren, på semester…
-Vad snackar du om? -Vi ska göra en satans julfilm!
Vi måste visa världen deras sönderpepprade kroppar.
Vi ska paradera runt dem som Che Guevaras lik.
Alla ska gråta.
Vad gör du? Ska du göra emotionell porr av familjernas smärta?
Det där Robin Hood-gänget dödade fem nationalhjältar.
Och ingen hejar på mördare.
Vi vänder röda vågen till en oljekatastrof.
Martínez! Ring underrättelsetjänsten, informationsavdelningen.
Det är inte sant.
Minsta rörelse och vi skjuter.
Ni behöver inte leta, alla är döda.
Hit men inte längre.
Nu ser vi om han talar sanning.
Lugn, okej? Långsamt.
Hon hade den här.
Den är Anibal Cortés.
Vilka är dina villkor?
Min man behöver blod och en kirurg. Han lämnar, jag stannar.
Jag är er fånge tills rånet är över.
Nej, båda stannar och kirurgen kommer in.
Överste Tamayo.
Jag behöver en kirurg till Vázquez. De släpper inte ut oss.
Det kan du lita på.
Ge mig radion. Du är nu min fånge.
Röker du?
Jag slutade för nio månader sen för hälsan, men helt ärligt,
är det paradoxalt, inte sant?
Vad hände där inne?
Oliveira osäkrade sina granater.
Sen lät hon oss skjuta henne.
När vi gick in exploderade hennes granater.
Smällen utlöste mina mannars granater.
Hon gav sig aldrig lätt.
Hon hade blivit en lysande soldat, om hon hade valt rätt sida.
Tror du att det finns en rätt sida?
Jag tror att världen är full av svin.
Politikerna är svin.
Men diktatorer är värre.
Vi soldater är också jävligt stora svin.
Men terrorister som du är ännu värre.
Så, ja. Det finns en rätt sida.
Är det inte ironiskt?
Att ni måste använda våld för att bevara freden.
Ska jag tro att du är här för att kämpa för en bättre värld?
Jag är här för kärleken till en man och en idé.
Du älskade din kommandotrupp.
Vi visste båda att kriget skulle komma.
Ändå ledde vi dem i döden.
Vi gjorde dem kanske en tjänst. Eller så dömde vi dem till nåt värre.
I helvetet finns det ingen rätt sida.
Det sägs att när någon dör en tragisk död,
dröjer deras själ kvar ett tag där de dog.
Och ibland, i några sekunder,
kan de levande känna av sina döda älskade.
Rio kände det.
Jag ville säga att det var jag,
som inte helt lämnat.
Att jag fått frid.
Att jag inte led. Och mycket annat.
Mamma uppfann ett trick. Det var en magisk dörr.
Om jag var rädd skulle hon stå på andra sidan dörren.
Den här dörren är alltid öppen för dig. Använd den när du vill.
Tack.
Se på oss.
Vi ser ut som en filmscen.
Vi siktar på varann i regnet, som i Liberty Valance.
Har du nånsin utmanats på duell?
Den som skjuter först sägs överleva oftare.
Tvinga mig inte att pröva teorin. Släpp vapnet.
Räddningen av Rio var bara en ursäkt.
För att rädda dig själv från ditt trista liv.
Inte sant?
Jag har levt nästan hela livet utan identitet.
Jag har levt i en håla som ett spöke.
Mitt liv med Raquel var en dröm.
Men jag har egna drömmar också.
Och din kidnappning av Rio gjorde allt så enkelt.
Räddade du ungen för en kraftmätning med staten?
Vissa drömmer om bungyjump.
Jag ville inte dö utan att ha rånat Centralbanken.
Din narcissistiska, egotrippade jävel. Jag älskar att ha rätt.
-Lägg ner den, annars skjuter jag. -Nej då.
Lägg ner pistolen.
Du skjuter inte.
Din jävel. Jag trodde inte att du skulle skjuta.
Tur att jag tömde magasinet.
Nu är det oavgjort.
Båda har skjutit den andra och tömt magasinen.
Dags för avgörandet?
Ska jag skjuta eller inte?
Vad gör vi?
Tokyo dog för att hon tröttnade på paradiset.
För att hon vaknade en dag
och hade fått nog av paradiset.
Jag förstår den känslan.
Jag har haft mitt paradis.
Jag levde på stranden, långt från stan, 95 kilometer bort.
Men varje fredag hittade jag på en ursäkt
för att få festa för att jag måste bränna mig själv.
Jag var visst inte så mogen.
Vi brukade gå ut varje dag, vännen.
Lite har vi allt mognat.
Jag passade inte in i det livet.
Och det gör mig ledsen.
Vet du vad jag tänkte tillbaka på i mitt paradis?
Oss.
Oss och hur vi jämt var sist kvar på discona.
Jag ringde en morgon från en telefonkiosk. En signal, sen lade jag på.
Fick du ett samtal från Indonesien?
Jag hade ett missat samtal från Indonesien kl. 01,15 på natten.
På grund av tidsskillnaden.
Sitter du och säger att i paradiset,
på en fantastisk, avlägsen strand
där du såg soluppgången,
så tänkte du på mig, Dani?
Mycket.
På söndagarna när ljuset tändes på discot och skorna klibbade fast i golvet?
Saknade du det i paradiset?
Men du…
Det suger.
För nu vet jag inte vad jag ska göra.
När jag kom hit, tänkte jag: "Vad fan, jag gör ett försök."
Man kan inte kasta bort livet i väntan på att vara med nån.
Men sen såg jag dig och sa:
"Nej. Låt bli, Julia. Det är bäst så."
Och nu säger du det här och…
Jag är helt ställd.
Du lägger över hela röran och ansvaret på mig.
Ansvaret för vad?
Att avstå.
Denver, Manila, kirurgen är här.
Ni måste föra honom till den sårade.
-Denver. -Jag kommer.
På väg.
Hörru, inget hände.
Inget hände.
Så ja, Victoria. Nu kör vi.
Jag ska säga dig nåt, nu i egenskap av mor.
Det var fel att lämna ditt liv för att stjäla ett lands guld.
Vet du varför?
För det man saknar i slutändan är inte kriminalitetens spänning,
det är familjens varma famn.
Bara så du vet.
Se. Det här är Emilio, min äldste. Han bor i Venezuela.
Här har vi Julián. Han bor i Mexico City och kallar mig güey.
Hanna, violinist. En skönhet. I Finland.
Det här är Drazen i Montenegro.
När jag ringer och grattar på födelsedagen säger han: "Tack, herrn."
Det här är Ivana. Hon har humör och är konstnär.
En blondin, en svart, en rödhårig…
Jag hade velat säga att de liknar er båda,
men de liknar nog bara mammorna.
Förmannen kommer.
Emil Enberg. Ansvarig förman på plattformen.
-Alberto Mendoza, ingenjör med assistent. -Angenämt.
Trevligt att träffas. Jag ska kolla extraktionspumpen.
-Översätter du det tekniska, tack? -Givetvis.
Vi har saboterat denna ovärderliga pump för att få ut den härifrån.
Säg att vi tänker sno den av honom.
Det gäller visst pumpens cirkulationskapacitet.
Axeln, packningen och lagret är skadade. Det går inte att laga här.
Den måste transporteras i land. Jag beklagar.
Säg att vi tar med oss den här mannen också.
Han har varit ensam så länge under vattnet och andats in syre och helium
att han insåg att plånboken är full med foton på sju familjer han aldrig haft.
Hans barn säger güey och herrn. Ingen kallar en främling pappa.
Han vill vara med på vårt rån
för att försöka få en familj som inte bara är en fotoutskrift.
Och säg vi vill ha 50 % i förskottsbetalning.
Han ska betala för att bli rånad. Översätt, tack.
Han ger instruktioner om sjötransporten till Stavanger.
Den kostnaden måste täckas i förskott.
Men om åtta dar är pumpen tillbaka.
Givetvis.
Fantastisk kille. Fråga om han har en syster.
SANTA ELBA-SJUKHUSET
Ryggsäckarna på bandet. Gå ditåt. Nu!
Gå.
Öppna frakturer på strålbenet och armbågen.
Kula i benets nedre tredjedel. Inget utgångshål.
Blödning till följd av perforering av bålen.
Ni får honom, doktorn.
Det här är nästa man ni ska operera.
Benet är krossat. Lårbensfraktur och knäskålen är ur position.
Skenbenet och vadbenet är troligen också krossade.
Lårbenstorsion.
Med en möjlig slitskada, inte så stor. Vi stoppade blödningen med tryck.
Rena, rama slakteriet.
Operera som en tjurfäktare.
Men han först.
Överste, nåt är på gång.
De skickar information från banken. Live-video i realtid.
-Stoppa den till varje pris. -Blockerar jag en signal kommer 100 nya.
Då vill jag se. Visa det på skärmen.
Vi filmar det här klippet för att få ut viktig information.
I dag har sju personer dött inne i Centralbanken.
Sex soldater och Silene Oliveira.
Tokyo.
-Nej… -Nej.
För några år sen trodde jag att Tokyo var en sån där person
som saknar förmågan att reflektera när de skadar nån.
Jag trodde att hon var en känslolös mördare.
Sen lärde jag känna henne.
Jag klippte till henne en gång.
Vi var på en strand
och hon litade inte på mig.
Och jag trodde att hennes plan att rädda Anibal Cortés
bara var ett infall från en bortskämd snorunge
med dåligt samvete.
Senare insåg jag
att hon gjorde det av kärlek.
Ytterst få personer i världen
klarar att våga utmana det omöjliga för att rädda någon.
I dag vet jag
att vi har misslyckats.
Tanken på de spillda liven smärtar mig.
Å allas våra vägnar ber jag om er förlåtelse
för att ha förvandlat en räddningsaktion…
…till ett krig med dödsoffer.
Från och med i dag
är vi inte längre några att följa,
heja på…
…eller applådera.
Vi kommer aldrig ut härifrån.
Därför ber vi alla som har trott på oss,
den stora röda vågen som stöttar oss utanför banken,
att vara snälla och gå hem.
Vi går ingenstans!
Subban hann före oss! Den som talar först definierar sanningen.
Om vi ger vår sida av den här julsagan är den inte värd ett skit.
Lipsillen spöade oss med sin sentimentala manipulation.
Med en liten skillnad.
Hennes känslor är äkta.
Consuelo, vad är det?
Kirurgen sa
att Arturo lever.
Det gläder mig.
Jag nådde botten.
Jag klarade inte mer.
Men nu är jag här, tillbaka.
-Jag vet inte var… -Vänta.
Ja.
För en stund sen, där uppe,
dog du nästan.
Och jag kan inte tänka tanken på ett liv utan dig, Denver.
Det kan jag inte.
Det blev en väckarklocka.
Och jag vet inte.
Jag vet inte om vi kommer levande ut, men…
…om nåt händer får det inte hända medan vi är arga,
isär eller tvivlar. För jag har inga tvivel.
Jag älskar dig.
-Jag älskar dig också, mycket. -Jag vet.
Och inget kan nånsin vara viktigare än det.
Dessutom…
…vet vi redan att man kan älska under ett rån.
Jag blev kär under ett.
Consuelo?
Consuelo, det är jag.
Consuelo?
Vi har väntat på dig.
Jag älskar ditt hem.
Mår du bra?
-Vad fan gör du här? -Svär inte.
I den här åldern är de som svampar. Jag vill inte traumatisera henne.
Så sköna vibbar. Le.
Krök ett hår på min fru och jag dödar dig.
Hotar du mig?
Fegisen som inte skickade in förstärkning
för att Professorn tog punggrepp på honom?
Jag vet inte var du hörde det, men det är lögn.
Jag var där, i hans gömställe,
och hörde honom utpressa dig med sina inspelningar.
Vi tar det här mellan fyra ögon.
Din fru vet nog precis hur avskyvärd du är.
Visst.
Var är Professorn?
Hallå!
"Var har du på dig, överste?"
Han är i mitt förvar.
Jag kunde slå in honom och ge dig honom i present.
Vad vill du?
Håll käften, för fan.
Dra tillbaka alla dina lögner om mig.
Avgå från din post och ta på dig det fulla ansvaret. Det är din plikt.
Därefter serverar du Professorn på ett silverfat.
Som en hjälte.
För din stora insats i rikets tjänst.
Och om jag inte känner för det?
Då gör jag en Raquel Murillo.
Jag byter sida, med allt vad det innebär,
och dricker caipirinha med Professorn.
Om du mot förmodan har Professorn och ger honom till mig,
skulle jag då fälla mig själv och gå i fängelse
för att en man inte ska få som han vill?
Aldrig. Vi har det båda bättre i frihet än i fängelse.
Jag började till och med gilla honom. Bildligt talat, älskling.
Det här är det verkliga dilemmat.
Skjut mig och bli inlåst tills din son får rynkiga kulor…
Det är en flicka, din jävel.
…eller ge mig vapnet och få chans till strafflindring,
eftersom jag tryckte in panikknappen på larmet för tre minuter sen.
Polisen kommer in genom den dörren när som helst.
Tamayo.
-Vem är det? -God eftermiddag.
Jag har ett rek till Tamayo i 5 C.
Släpper ni in mig så att jag kan lämna en avi?
Kom igen!
Kom igen.
Framåt!
Sätt fart!
Jag sa ju det. Nu måste du lita på mig.
-Kom igen, fort! -Hallå?
-Får jag lämna avin hos er? -Självklart.
Översättning: Jessika Johansson