СЕРІАЛ NETFLIX
Штурмовий загін наближається.
Ворушіться! Я хочу чистий штурм.
Вони озброєні й дуже небезпечні.
Ворушіться!
Перший поверх — чисто.
Охопити всі поверхи. Хутко!
Пильнуйте всі виходи.
Другий поверх — чисто.
Благаю…
-Поліція! -Уперед!
-Руки вгору! -Поліція!
Полковнику, усе гаразд?
Моя дружина…
Уперед!
Луїсе…
Тут нікого.
Це довго тривало?
Я не знаю. Кілька хвилин.
Це Сьєрра. У неї немовля.
Ніхто не покидав будівлі.
Перевірте всі квартири. Хто не відчинить — ламайте двері.
Запустіть операцію «Клітка»,
установіть периметр на 2 км і нікого не випускайте.
Браво-41 викликає всі підрозділи.
«Клітка», район Чамбері. У межах Вальдебебаса й Канільяса.
Повторюю, Браво-41 усім доступним підрозділам.
Слухайте, пані.
Усе буде добре, але ви мусите не кричати.
Дай мені дитину.
І мої окуляри. Вони мені потрібні.
Пішли, хутко.
-Відчиніть! -Поліція!
У тебе кров. Ти ж не підеш, правда?
Я маю повернутися. У нас ще одна погоня.
Але обіцяю тобі одне:
ця погоня буде останньою.
Кличте армію. Проголошуйте воєнний стан.
Ми обшукаємо весь район квартиру за квартирою.
Ні, прошу…
Заспокойся.
Відчиняйте!
Поліція! Відчиняйте!
Ходу!
Поліція! Відчиняйте!
Поліція! З дороги! Пішли!
До зустрічі.
-Що відбувається? -Дорогу.
Якого біса?
Поліція!
Відчиняйте! Поліція!
Дитина.
Дитина спить.
Ходу!
-Дитина. -З нею все добре.
Добрий вечір.
Пішли!
Чисто!
Утекли внутрішнім двориком.
-Пішли! -Уперед!
Усім у внутрішній дворик!
-Окуляри. -Що?
Вони від сонця. Зараз темно.
То й що? Яка різниця?
-Зніми їх. -Замовкни.
Вони вже тут.
-Тихо. -Вони вже тут.
Усім підрозділам. Вони вийшли через ресторан.
-Поверніться! -Ноги широко!
На метро доїдемо швидше.
Поверніться! Руки на стіну!
Професоре?
Професоре, ви чуєте?
Тихіше, хлопці.
-Професоре? -Професоре?
-Марсель до Бенхаміна. -Я чую.
Професора немає.
Що?
Думаю, його викрала Алісія Сьєрра. Знову.
Мої люди тут. Що робити?
Роби, як казав Професор. Керуй.
Я привезу три машини до резервуара.
Я маю все завершити.
Що?
Підемо у 2Б.
Ходімо.
Туди.
Нікого.
Ну ж бо.
Чисто.
Бляха, це кіт.
«Квіти— двічі на тиждень. Кіт — одна миска на день.
Дякую, Ермініє».
Поливали сьогодні.
Ермінія до завтра не з'явиться.
Уряд оголосив воєнний стан.
Ми тут для вашого захисту.
Швидко!
Заходимо!
Це вже схоже на варшавське гетто.
Обшукуватимуть усі будинки.
Іди сюди.
Невже тебе почала зачіпати моя хвороба?
Це так?
Ні.
-Ні. -Так.
Просто я зворушений цим чудовим планом із золотом.
Однак є кілька моментів, які я…
-Поясни мені. -Так?
-Наприклад, як дістати золото? -Гранули.
Ми перетворимо 90 тонн золота на рис.
А потім реактивна тяга.
Ми дістанемо його нагнітальним насосом.
-Насосом? -Так.
По трубах?
У банку є нагнітальний насос?
-Звісно, ні. -Отож.
По нього довелося їхати в Норвегію.
На нафтову платформу. Як тобі таке?
Був ще один у Саудівській Аравії, але мені було лінь туди їхати.
Авжеж.
Головне, Серхіо,
що в нас трубами йтиме гейзер золотого світла.
Без жодної похибки.
Андресе, увесь цей план — суцільна похибка.
Скільки років трубам? П'ятдесят? Сімдесят?
Сто.
Думаєш, вони розраховані на подання золота під тиском?
Вони витримають!
Куди потрапить золото? У каналізацію?
Ні!
Мій улюблений момент. У найбільший резервуар Європи.
У резервуар? А раптом буде дощ?
А якщо того дня буде злива? Усе рухне!
Можна попрощатися з планом і з життям просто через дощ.
Ні, це не наука — це…
самообман.
Це оптимістична наука!
Про що ти говориш?
-Це наука надії! -Що це?
Розум того, хто планує грабіж, чи розум дитини?
Дитини.
І я цим пишаюся.
-Я Пітер Пен. -Он як.
Ніхто не забере в мене надію. Ні ти, ні хтось інший.
Бо лише так, завдяки умисній незрілості,
досягають великих речей.
Таких речей, яких інші,
дорослі люди, серйозні, ніколи не досягнуть.
Вони навіть уявити такого не можуть, бо розсудливі!
А тим, хто думає, опиратися нема на що?
Хоч щось.
Бо я б хотів перевірити факти.
Мартін усе спланував. До найменшої подробиці.
І він залюбки з тобою поділиться.
Ну ж бо, народ!
Водяне колесо йде останнім. Чуєш, Дарко? Водяне колесо останнє.
Бенхаміне, ти там?
Так, міс Лісабон.
Професор зник.
Стривайте.
Як це — Професор зник?
Він що, у Бермудському трикутнику?
Звідки мені знати? Не знаю.
Бляха…
Зараз треба прийняти рішення. Що нам робити із золотом?
Пробачте, ви що, референдум плануєте?
Бо мені начхати на демократію.
Ми виводимо золото.
Дебатів не буде.
Якщо дозволити дебати, почнуть хапатися за зброю.
Я свою дістану перший. І без жартів. Ми тут усі знайомі.
У місці виведення може бути поліція.
Поліція не біля резервуара. План досі дієвий, зрозуміло?
Якщо поліція там, це буде найтупіше пограбування у світі.
Розплавити 90 тонн золота, щоб віддати поліції.
Я сказав, поліція не біля резервуара.
Золото для нас тут нічого не варте. Зрозуміла, солоденька?
У нас золотий заручник.
Клас.
Запропонуємо його Тамайо і влаштуємо переговори.
Це твій чудовий план? Ти клятий геній?
Так, хлопчику, я геній.
І внизу є вся техніка, щоб це довести, не хвилюйся.
Це все, що тобі потрібно?
Довести, що твій чудовий план працює?
Так, а ще врятувати ваші життя.
І ми це зробимо, вивівши звідси золото.
Палермо правий.
Є лише дві людини,
які можуть здати наш план.
Це Професор, а він мовчатиме,
і Алісія Сьєрра.
Вона цією інформацією торгуватиметься, щоб очиститися.
І я вас запевняю,
ці переговори з розвідкою будуть важкі.
Триватимуть годинами.
У нас буде час вивести золото. І це ми й зробимо.
Ця жінка сексуальна, та ще й з яйцями.
Ми виведемо золото!
Ми його виведемо.
Тут Палермо знову відчув ентузіазм.
Востаннє в його очах була іскра
за п'ять років до того,
коли його розбудили серед ночі.
Я розповів йому план.
Що він сказав?
Скажімо, він це вважає
справжнім дивом.
Дозволь висловитися точніше.
Він сказав, це найкраще, що він чув.
Не мороч мені голову. Серйозно?
Мартіне,
я дав йому лише ідею.
Він хоче, щоб ти пояснив технічні моменти.
Тож твоя черга.
От чорт.
Господи, не можу повірити.
Подивимося.
Ламана клітинка? Тартан? Щось інтелектуальне.
Я б сказав, це трохи занадто для 3:00.
Образ генія — це непогано, але одягнися якось простіше.
Для Палермо й Берліна «дорослість» означала те саме —
кінець мрій і надій.
І життя з декотрою гіркою обізнаністю.
Зрештою, дорослість, як і старість, означає поступову відмову від мрій.
Богото, воду!
-Богото! -Що?
Воду!
Не треба було витягати його з ліжка. Ми могли поговорити й завтра зранку.
Для мене велика честь бути тут.
Що потрібно твоїй цікавості й гострому розуму?
Кажи.
Нехай ми перетворили 90 тонн на гранули.
-Так. -Тепер що?
Тепер ми відправляємо дайвера, але цього разу з двома шлангами.
Повністю розоривши сховище, як гробницю Тутанхамона,
він установить головне підключення.
Це дозволить вивести золото.
-Як? -У нас є сховище, так?
Це 120 000 літрів води. Це буде наша рушійна сила.
Цим чорним шлангом вода надходить до насоса,
де змішується із золотом.
А 90 тонн гранул пройдуть червоним шлангом,
плавно, до системи зливу.
-Діаметр шланга? -Там 12 см.
Тиску не вистачить, щоб вивести золото цим шлангом.
Саме так.
Бо поки що золото мирно спочиватиме у водостоці.
Справжній тиск…
з'явиться пізніше.
Ми відчинимо всі двері.
Ми готові вжити силу й не дамо…
Загін Дельта заходить.
Що ти робиш?
Ми сховаємося.
Ходімо, ворушіться!
Заходимо!
Збройні сили. Відчиніть, будь ласка.
Швидше.
Відчиняйте!
Збройні сили! Відчиняйте!
Відчиніть, будь ласка!
Відчиняйте! Збройні сили!
Відчиняйте!
Ведіть коменданта.
Відчиняйте!
-Відчиніть! -Швидше!
Що коїться?
-Там нікого немає. Вони у відпустці. -Відчиняйте.
Усім увага.
-Це не він, це 2А… -Ну ж бо, швидше.
Дайте мені час. Це не так просто.
Ховайся.
Іди до мене, маленька.
Ви що, не знаєте ключа?
Лягай.
Загін Дельта заходить.
Загін Альфа чекає.
Загін Браво, перший поверх перевірено — чисто.
Чисто!
Загін Дельта, ведемо коменданта на третій поверх.
У спальні чисто. Ходімо.
Усе чисто. Ходімо.
Вони пішли.
Пішли.
Панове! Сьогодні ми відзначимося в історії пограбувань!
Уперед, народ! Напишемо історію разом.
-Ну ж бо! -Почали!
І тут починається наступний етап.
Ми переміщатимемо золото, що лежало у водостоці.
Це спричинить серйозне засмічення.
Саме для цього в нас другий насос, украдений у Норвегії.
Підключіть насос!
Уперед, панове!
Хіба не гарний? Обожнюю його.
Це технічне диво, 5 300 кіловат потужності.
Серхіо, це означає, золото йтиме 3,25 метри на секунду. Це чума!
Є одна проблема.
Тепер він думає про…
Утрату тиску через тертя.
Формула Дарсі — Вайсбаха. Вивірено до міліметра.
-Єдина можлива проблема… -Завеликий тиск.
Відкрити клапани!
У насоса є регулятор тиску. Ми його контролюватимемо.
Я активую насос.
Він почне запускатися і штовхати золото.
І через 91 хвилину й 37 секунд
наші трофеї пройдуть 18 км від золотого сховища
до пункту Б, який називають резервуаром.
І там манна піде
з неба.
Я божевільний? Чи я єдиний, хто це бачить?
Богото, тиск!
Три тисячі кілопаскалів!
Три тисячі п'ятсот!
Ну ж бо, любий.
Чотири тисячі!
Давай, дорогенький.
Боже, давай!
Чотири тисячі п'ятсот!
П'ять тисяч, зараз!
Поки нічого.
Спокійно, ми ще маємо кілька секунд. Не треба хвилюватися.
Уже підходимо.
Десять…
дев'ять…
вісім…
сім…
шість…
п'ять…
чотири…
три…
два…
один.
Зараз!
Бенхаміне, як чути?
Поки що нічого.
Повторюю: поки що нічого.
Може, була якась несправність.
Прокляття!
Наука тримається не на самих лише розрахунках.
Майте трохи віри.
І трішки любові.
Ну ж бо, любий.
Це не лише золото.
Це всі ночі, що ми провели за плануванням.
Це довгі години,
які ми билися над тими самими проблемами.
Радість і ейфорія в ті дні, коли знаходили рішення.
Це був найкращий час у моєму житті. Благаю.
Не дай цьому бути помилкою.
Не дай цьому бути ілюзією. Благаю тебе.
Будь ласка, любий. Прошу тебе, дідько.
Давай, прокляття. Ти можеш. Ну, боже мій. Давай!
Ну ж бо!
Пішло!
Золото пішло!
-Вдалося! -Так!
Водяне колесо.
Починайте робити злитки.
Починаємо! Робіть злитки!
АНІБАЛЬ КОРТЕС
Ми змогли, Токіо.
Ми змогли.
Брате, 55 200 літрів води й золота на хвилину.
Це поезія. Чиста поезія.
Як помилася?
Шкода, що тут немає чоловічого одягу, так, Вікторіє?
Коли ти востаннє їла?
Який зараз день?
Я приготую щось гаряче.
Цей пустельний канюк, хижий птах — досвідчений мисливець.
Щойно він знаходить здобич, падає вниз на повній швидкості.
Тобі буде корисно.
Не пригадую, коли про мене востаннє дбали.
Хоча пригадую.
Мій чоловік.
Я на похороні не проронила й сльози.
Коли катувала Анібаля Кортеса, не відчувала нічого.
Нічого.
Моя кар'єра знищена. Так само нічого.
Усе, що я робила…
це ганялася за тобою.
У мене не було нудоти.
Чи втоми.
Бо я…
Я думала, женуся достатньо швидко…
і сум мене не наздожене.
А тепер поглянь.
Ось де ми.
Ми можемо…
вдати, що ти друг, який прийшов приготувати й посидіти з дитиною?
Можливо, це наш останній нормальний день на наступні 25 років.
Удамо, що поліція не поруч.
Можемо їсти, ти питатимеш дурні речі,
щось про дитину, доки вона не засне
перед телевізором.
Ти згоден?
Звісно.
Не зрозумій неправильно. Я тобі не подруга.
І ніколи не буду.
Я не буду тобі подругою.
У нас наче шлюб за розрахунком.
Чи щось таке.
Їж.
Це смачно. Дякую.
Скажи щось.
За останні кілька годин…
я втратив дві
дуже важливі
людини.
Не для плану, не для грабежу.
Важливі для мене.
У моєму особистому житті.
І я не дозволю,
щоб хтось іще загинув
за це пограбування.
Я тебе не підведу.
Добре.
Тож
краще звикай до таких умов.
Я не дозволю,
щоб Вікторія росла у в'язниці.
Я тебе теж не арештую.
Звучить добре.
Як велоцираптор, він женеться за здобиччю по землі.
Серхіо…
Тобі потрібні нові черевики.
Гризун намагається втекти, але птах…
Треба відновити кістку й скріпити титановою пластиною.
Потрібна загальна анестезія.
Що?
Нізащо. Я не спатиму.
Від пояса вгору я караульний.
Від пояса вниз я пацієнт.
Докторе, робіть свою роботу, я витримаю.
Епідуральну.
Він буде калікою.
Каліки лякають.
Якщо нас посадять, лякати людей — не так уже й погано.
Чесно кажучи, я не уявляю, на що схожа в'язниця.
Камера? Це жахливий досвід.
Жахливий.
Але я думаю,
найгірше — не втрата свободи.
А позбавлення любові.
Не знаю. Фізичного дотику,
бажання обійняти дитину, або щоб тебе обійняла мама,
а їх немає поряд.
А ще Серхіо.
Тепер, коли я нарешті знайшла щось підхоже…
Боже.
Двадцять п'ять років у в'язниці зітруть це,
бо жодні стосунки не витримають такої розлуки.
Або можна провести 25 років, думаючи, що все буде таким, як раніше,
аж раптом, коли з'являється нагода бути з цією людиною, поцілувати її,
сорт, ти розумієш,
скільки часу минуло, так?
А ти стільки років романтизувала те, що…
Чого немає. Його не існує.
Ти маєш знати: я поцілувала Денвера.
І присягаюся, я розповідаю, бо це нічого не означало.
Знаю, я не мала цього робити, але не втрималася.
Я роками була ним одержима. І сьогодні зрозуміла, що нічого немає.
Гей.
У вас є що-небудь від стресу?
Антипсихотичний засіб був би краще.
Я минула комунікаційний коридор. Я на перехрещенні.
Слухай, тепер наліво.
За 20 метрів зліва буде люк, і ти на місці.
Кожен злиток помітити.
Проблеми з плавкою?
Як класно, га?
Уперед! Налягай!
Швидше! Народ, жвавіше!
Ну ж бо!
Ми робимо першу партію злитків.
Чудово. Ми тут майже закінчили.
Заради бога, швидше.
Слухай…
-Лісабон самотня? -Що?
У неї ззовні хто-небудь є?
Якого біса ти питаєш?
Просто я бачив, як вона заламала Ріо руку, і…
І що?
Від таких міцних дівчат мені стає гарячіше, ніж у кузні.
У неї були дуже паскудні стосунки.
От би хтось відновив її віру в чоловіків.
Так. Візьмися за неї, але агресивно.
Вона жінка з характером. Не показуй слабкості.
Без ходіння довкола.
-Точно. -Ясно?
Зняв рукавички, не панькаєшся, подлубав ножем у зубах.
Рекомендую зробити наступне.
Щойно випаде нагода, поцілуй її.
У ліфті, у туалеті — де завгодно. Пам'ятай: вона щойно з в'язниці.
Ти мене зрозумів? Га?
Жодної слабкості.
Що з тобою?
Та я…
Я був нечесним щодо дружини.
Із заручницею?
З Манілою.
Ви зробили все?
Ні, я зробив не все, але цілував її з язиком.
Я був ініціатором.
Палкість моменту, не страшно.
Нумо, хлопці. Наш зірковий час!
Як це — не страшно?
Через кілька секунд я цілував Стокгольм на тому ж місці.
Слина однієї в роті в іншої.
Вона вживає морфін, щоб подолати посттравматичний стрес,
а я поводжуся як козел. Не знаю, як їй сказати.
Зупинися, чуєш?
Ніколи у своєму клятому житті
не визнавай, що ти зраджував.
Особливо через пів години після цього.
Якщо гризе совість, з нею і розбирайся.
Наступного разу не думай членом. І сиди тихо.
Навіть якщо заскочить тебе голим у ліжку з іншою,
Кажи, що в неї галюцинації.
І помовчуй.
Гей, глянь на мене.
Щойно ти зізнаєшся,
це висічуть у камені. Це наче зізнання поліції.
І тоді, друже мій,
уже нічого не виправиш.
Дитина.
Сонечко.
Серхіо.
Що ти робиш?
Я знайшов мобільний. Заряджаю. Дві риски.
Він трохи старий, але не страшно.
ВХІДНИЙ ДЗВІНОК
Алло?
-Хто ти? -Я Шакір.
Допомагаю Професору з Азії.
От трясця. Я Бенхамін.
Я вас з'єднаю.
Так, звісно.
-Професоре. -Слухай.
Часу мало. Поклич сербів.
Вони тут.
Я поставив охороняти зовнішній периметр.
Це чудово, Бенхаміне.
Ви лишили мене головним. Я вирішую проблеми.
Роблю що можу.
У такому разі в тебе місія.
Марселю, ходімо.
У нас місія. Скажи сербам.
Борисе, з нами. Візьми болгарки,
автогени, зварювальні апарати, швабри й пару пістолетів.
А всі інші, робіть злитки так, наче це останній день!
Так!
Вилазьте й перевдягайтеся.
У глибині душі Берлін і Професор були схожі.
Обоє розробляли плани на потужній ідеї…
хвилювання.
Зупиніться.
Для Професора це означало маскування незвичним
наче чимось цілком нормальним.
Сміттєвоз.
Для Берліна це означало, що неможливе можливо.
І хоча він так не думав,
тієї миті Професор був наче його брат.
Бо лише з дитячою фантазією
можна грати в схованки на вулиці, де повно солдатів.
Сміттєвоз просить дозволу заїхати в контрольований пункт 1-2-6.
Гордість Берлінового Пітера Пена світила над найважливішою втечею…
Перехрестя чисте.
…у грі, де пішли ва-банк цієї чарівної миті.
Як тоді, коли встановили, що грабіж теоретично можливий.
Вони наче знайшли спосіб полетіти на Марс, але не повернутися.
Але вони завзято святкували, як можуть лише діти.
Раз, два, три, чотири, п'ять —
я іду шукать.
Ось і все.
У мить повної нормальності.
Вантажівка проковтнула сміття.
І набагато більше.
Професоре.
Мозок пограбування знову стояв на чолі,
а поруч з ним новий мозок.
І, що важливіше…
Професор зрозумів, що ентузіазм пограбування,
яким його заразив брат,
тепер заразив усю команду.
Поки він був у технічному нокауті, лежачи на ринзі…
Професоре, дивіться.
Ми зробили все можливе.
Це добре.
…обладнання працювало.
Золото було ззовні,
і зовнішній ливарний цех працював на всю.
Мрія була жива як ніколи.
Вони змогли.
Палермо, вони змогли.
У резервуарі ливарний цех.
Авжеж, братику!
Хіба це не найкраще, що ти бачив?
У них на виході золото.
Золото виходить!
Це за тебе, Андресе.
З таким потужним насосом почують відсмоктування,
або відкачування. Зрозуміють, що ми використовуємо труби.
Чому нас не чекатимуть?
Серхіо, це відмінне питання. Та ми й на нього маємо відповідь.
Відповідь — це різниця між інтелігентним грабіжником
і нами.
Різниця між розумним і генієм.
А ми прагнемо звання «геній».
Переклад субтитрів: Ольга Галайда