SERIÁL NETFLIX
Dobrý večer.
- Dobrý večer, díky. - Dobrý večer.
Koukni, mají humrový thermidor.
Dneska nás čeká královská hostina, lásko.
Andrési, musíme si promluvit.
Ta věta se mi vůbec nelíbí. Takhle začínají rozchody.
Já vím.
Chtěla jsem ti to říct, až bude vhodná doba, ale ta asi nebude nikdy.
Je to kvůli mé nemoci?
Lásko moje.
Lásko,
vždyť to je ten nejlepší důvod, proč zůstat spolu.
Nemusíme řešit, jestli spolu budeme „až do smrti“.
To zatěžuje každý vztah.
Naše láska je jen pro naše potěšení.
Protože je plná života, lehká a pomíjivá.
Je to čistá naděje. Víš proč?
Protože…
milovat někoho s nevyléčitelnou nemocí otevírá dveře další lásce.
Je to jako jeden z těch úžasných výletů po Evropě.
Nejdřív jedeš do Říma, pak do Vídně…
Ve Vídni se ti nelíbí? Žádný problém. Pak přijde Istanbul.
Co kdybych ti to usnadnila?
Řekněme, že se náš vztah změnil.
Mívali jsme velké sny.
Chtěli jsme jet do Grónska pozorovat polární zář.
Ale po kalifornských vinicích
přišel Madrid.
Jsme pořád tady.
Říkal jsi, že ukradneš španělskou zlatou rezervu.
A teď jezdíme z města do města a co děláme?
Tady ukradneme nějaké diamanty,
tamhle zase zlaté vikingské číše.
Je těžké si udržet stejnou jiskru jako na začátku.
Do svádění dávají všichni všechno.
Takže se chceš rozvést.
Ano.
Máte vybráno?
Ještě ne. A nemusíte jí dolívat. Zdá se, že na to víno budu sám.
Jen chci vědět jednu věc.
Takovou drobnost. Můžu se zeptat?
Je v tom někdo jiný?
Nedělej mi to ještě těžší.
Ne. To snad není možný.
To je poslední, co mi řekneš?
Celý život jsem hledal něco opravdového.
V každé vteřině života a v každém rozhodnutí.
A zbyde mi jedna ze dvou nejpoužívanějších frází v historii filmu?
„Musíme si promluvit“ a „nedělej mi to těžší“?
Jeďte za nimi.
Tady zastavte.
Dochází nám voda.
Je to nádrž na dešťovou vodu.
Voda kolísá.
A je to. Vyšly poslední nugety.
Hotovo!
Povedlo se!
Plukovníku.
Kromě motoru jsem slyšel ostrý zvuk sání.
Říkal jsi „sání“? Co tím myslíš?
Zní to, jako by voda proudila do kanalizace. Jako šílená.
Odsávají vodu pryč. Spoustu litrů.
Ne…
Pusť to znovu. Co nejvíc vyčisti signál.
Zní to jako odsávání vody.
Řekl bych, že ten trezor vyprázdnili.
Dostali to zlato ven?
To nevím. Možná.
Tvrdili jste mi, že to není možné.
Pomocí pumpy v bance to možné nebylo.
Na to zlato není dost silná.
Ledaže by z něj udělali mikročástice.
Ale ani tak by nepřemístili 90 tun.
Nevíte, čeho jsou schopni.
Odčerpávají to zlato pryč. Řekněte mi, kam jde. Zjistěte to!
Profesore?
Během lekcí jsi nám nikdy neříkal, jak zkurveně bude těžký
- dostat to zlato ven. - Neřekl jsem, že to bude snadný.
Jinak bych nebyl zločinecký génius, do kterýho ses zamilovala jak malá holka.
Ty jsi blázen.
Přepínám a končím.
Zdá se, že se to blíží ke konci, ne?
Ano.
Až se dostaneme ven…
koupím si motorku a vytvaruju si na ni sedlo podle mýho zadku.
Projezdím svět.
To zní dobře.
Co máte radši? Pláž nebo bazén?
Pláž?
Jednodílné nebo bikiny?
To má být kvíz z Cosmpolitanu?
Jen konverzuju.
Ale jestli chcete, až budeme venku,
pozvu vás na skleničku.
A dokončíme ten kvíz.
Ta objetí nebyla jen oslavou triumfu
nebo upřímnou poctou těm, kteří cestou padli.
Bylo to povyražení hrstky bezvýznamných lidí,
kterým se podařilo prohnat potrubím 90 tun zlata.
Právě jsme vyslali světu nadějnou zprávu.
„Nemožné je možné.“
Ale útok ještě neskončil.
A v následujících hodinách loupeže jsme potřebovali té naděje spoustu.
Čekalo nás totiž to nejdrsnější setkání s realitou, jaké nás mohlo potkat.
Slyšela jsem, že je zlato venku.
Políbil jsem Manilu.
Ale vlastně to vůbec není důležitý.
Důležitý je, že jsem zmatený.
Přijde mi, že s ní mám společnýho víc než s tebou.
Víš, co jsem dělal v Indonésii?
Říkal jsem ti, že jdu koupit dřevo, ale dva dny jsem pařil.
Dělal jsem ti to za zády. Všechno, co jsem chtěl, bylo špatný.
Já nevím.
Být s Manilou mi připomnělo,
že není nic špatnýho na tom, jaký jsem.
Nic neřekneš?
Radši si promluvím později.
Hrozně mě bolí hlava a…
chci si odpočinout.
Sama.
Jasně.
Musí ho přesouvat skrz proud, který zaplavuje trezor.
Voda se zadržuje ve dvou přírodních tocích
a odtéká do dalšího potoka na jihu.
Hajzlové.
Nepouští ho do kanalizace.
Pomocí potoka ho odčerpávají daleko odsud.
Museli si přinést výkonnější pumpu.
Aby pokryli 25 kilometrů kanálů a přemístili jimi 90 tun zlata,
potřebovali by minimálně pumpu z ropovodu.
Najděte Suáreze. Musíme pročesat potok. A přineste mi mapu potrubí.
Chci vědět přesně, kudy ty kanály vedou
a kde končí.
Zahajujeme útok.
A co teď?
Teď si rozdělíme hlídky a osvěžíme se. Co ty na to?
A počkáme na Profesorova kouzla.
Kam to zlato proudí?
Ty kanály vedou k několika továrnám, čističkám,
přehradám, nádržím na dešťovou vodu…
Musíme všechno prohledat!
Chci, aby vojáci pročesali každý kubický centimetr těch trubek!
U banky je přes pět tisíc vojáků.
Vedou operaci Klec a hledají Profesora.
- S kolika policisty můžeme počítat? - Máme asi 480 jednotek.
A vaše muže taky, Suárezi. Všichni k tomu toku!
Jdeme!
A chci všechno vědět!
ŠPANĚLSKÁ NÁRODNÍ BANKA
Jdeme!
Venku se to moc nehýbe. Odjíždí odsud jen pár vozidel.
Myslím, že se to uklidňuje.
Policisté mě pořád hledají v Madridu. Odpočiňte si.
Artecheová, slyšíš mě?
Co se děje?
Potřebuju chvilku.
Dobře, rozumím.
Stockholm…
Stockholm, tady Tokio.
Jsem tady.
Co se děje? Monico!
Monico!
Co se děje?
Co se stalo?
Začínám bláznit. Viděla jsem Artura. Mluvil se mnou.
A Tokio je v tom výtahu.
To nic.
Myslím, že mám psychózu.
Vidím věci a střílím na ně. Jsem nebezpečná. Musím ven.
- Potřebuju lékařskou pomoc. - Ven nesmíš.
Denvere, vzdávám se. Chci pryč.
Málem jsem tě zabila.
- Jsem nebezpečná. - Poslyš.
Mám nápad.
Zavřu tě do trezoru.
- Ne. - Tak nikomu neublížíš.
- Musím pryč. - Budu tě hlídat.
Budu na tebe dávat pozor. Když se to nezlepší, pustím tě ven.
Dobře?
Dobře.
Suárezi, zkontrolujte všechny kanály.
Tvoje jednotka půjde do čističky. Zbytek bude pokračovat na jih.
NÁDRŽ NA DEŠŤOVOU VODU SANTA JUSTA
Měl jsem mlčet. Promiň. Nevím, proč jsem ti o Manile říkal.
Ne, Denvere.
Sice mě to dost bolelo,
ale jsem za to ráda.
Je to ta nejupřímnější věc, co jsi mi za dlouhou dobu řekl.
S Manilou si nelam hlavu.
Už jsem to věděla.
Tys to věděla?
Řekla mi to.
A taky jsem věděla o Indonésii. Tušila jsem to.
Tak proč jsi mě nechala lhát?
Bylo snazší se smířit s tím, že potřebuješ utéct,
než se ptát, jestli tě náš život nudí, kdybys náhodou řekl ano.
Já náš společný život milovala.
Moc.
Já taky.
Tak proč jsi mi lhal?
Nevím.
Nemám…
Asi jsem se bál, že měl táta pravdu.
Vždycky říkal, že pro tebe nejsem dost dobrý.
Že se ti nevyrovnám.
Měl pravdu.
Kdo by chtěl chlapa, co jezdí do klubu sto kiláků od domova
na párty, aby se zdunil jak doga
a popral se s prvním chlapem, co uvidí?
Bál jsem se ti ukázat tuhle svou stránku.
To zvíře.
Bál jsem se, že mě opustíš.
- Jsou tady? - Ano.
Ektoplazmy?
To není vtipný.
- To nebyl vtip. - Ne.
- Víš, co mě štve? - Co?
Zasranej Arturo. Je děsně otravnej.
Tak moc, že tě donutil upadnout do psychózy.
Vím, že jsou skutečný.
Posttraumatický stres, napětí během loupeže…
a hned máš psychózu.
Ale když už máš vidiny, proč nechceš vidět něco hezkýho?
- Co chceš, abych viděla? - Něco, co tě rozesměje.
Cokoli, co tě nebude nutit střílet. Málem jsi mě zabila.
Víš, co bych chtěla vidět?
Co?
Tebe.
Jak tancuješ jako blázen v tom klubu.
- To by se ti asi nelíbilo. - Ale ano.
A co ty?
- Co? - Proč netančíš?
- Tady? - Jo.
- Ne. - Zatancuj mi.
- Nemůžu. - Proč ne?
Podívej se na mě. Jsem celá špinavá a v kombinéze.
To můžu napravit.
Budeš nadšená.
Plukovníku, tady Suárez.
Blížíme se k čističce.
Rychle! Buďte ve střehu a postupujte tvrdě.
Plukovníku, jdeme do podzemí.
Policie!
Policie! Všichni na zem!
Tady čisto, plukovníku.
Tak další místo.
Přehrada. Opakuji, přehrada.
Tak co?
Bože.
Jdu k hlavním dveřím, zneškodnit poslední výbušniny.
Rozumím. Informuj mě.
Jednotka 2 se blíží k přehradě.
Jdeme!
Jednotka 2 je u přehrady.
Pozor na bifurkace.
- Rozumím. - Rozumím.
Teď.
Stát! Policie! Na zem!
Ruce vzhůru!
Máme na dostřel dva podezřelé.
- Co se děje? - Zpátky!
Nehýbejte se! Na zem!
To nejsou oni.
Kurva!
Další místo.
NÁDRŽ NA DEŠŤOVOU VODU SANTA JUSTA
- Na zdraví! Na 90 tun. - Na 90 tun, zlato.
Lidi…
Chci jméno města.
Takhle pozdě?
No…
Co když to skončí špatně a zatknou nás?
Co řeknou v televizi? „Zatkli Palerma, Ria,
Manilu, Bogotu…
a Matíase Caña.“ Jako bych byl stážista.
A vymyslel sis nějaký?
Pamplona.
To je skvělý.
Na křiváka jako ty se to jméno hodí.
Co vám na tom vadí?
Musí být zvučnější. Zapamatovatelný. A musí se dát říct najednou.
Rio.
Zlatíčko, „Manila“. Manila je exotický, smyslný, parodický…
- „Sydney“. - „Palermo“.
Palermo je zabraný.
- „Marrákeš“. - „Charbonier“.
Byli jste někdy v Pamploně?
Mají tam nejdivočejší festival na světě, Sanfermines.
I Japonci tam jezdí běhat s býky.
A Hemingway napsal román, o kterým se učí na univerzitách v Americe.
Víte, jak se jmenuje?
- Ne. - I slunce vychází.
Jmenuje se I slunce vychází.
Chcete pařit až do rána? Tak přijeďte na Sanfermines.
- Dobře, budeš Pamplona. - Na Pamplonu!
- Co už s tebou. - No tak.
- Budeš Pamplona. - Přesně tak.
- Žádný problém. - Na Pamplonu.
Neboj, Tatiana šla nahoru do svého pokoje.
Dobrý večer.
Dám si Negroni, prosím.
Víš, co je to elegance?
Podívej.
Když vidíš takhle dokonale upravenýho chlapa,
můžeš klidně říct, že bys mu ojel ženu, aniž bys ji viděl.
Protože jsi přesvědčený,
že to bude úžasná ženská.
A proto ses vyspal s mojí ženou.
Ale měl bys to být ty, kdo svádí ženy.
Nevím, jestli by je měl tvůj táta svádět za tebe.
Nemohl jsem si pomoct.
Kéž bych ti o tom všem mohl říct jako první já, ale…
Nemohl jsem si pomoct, tati. Omlouvám se. Nešlo to.
Od kdy?
Už to jsou dva týdny.
Tři.
Tři týdny.
Takže náš vztah nebyl tak silný a pevný,
aby odolal prudkému závanu pomíjivého románku.
Pomíjivého románku? Vážně, tati?
Pomíjivého?
Třeba je do mě Tatiana zamilovaná.
Tahle možnost tě nenapadla, co?
Já ji fakt miluju, tati.
Opravdu.
I když ti to přijde zvláštní, je to opravdová láska.
Byl to osud.
Pane jo.
Tohle je poprvé, kdy mi přijde, že se mi vyrovnáš.
Já bych taky svedl tátovi manželku a zamiloval se do ní.
Nepřemýšlel bych o tom ani vteřinu.
Přetrhal bych posvátné pouto rodiny
a úcty,
abych uspokojil svou lásku.
A v tomhle ohledu…
jsem na tebe hrdý.
Koukej, kdo jde.
Uznávám, že s ním ti bude líp.
Je to atraktivní, inteligentní,
ambiciózní a bezohledný mladík jako jeho otec.
A zjevně je zdravý.
Jediná nevýhoda je, že za rok nebo za dva
nedostaneš vdovecký důchod a nejspíš ani velké dědictví.
Užili jsme si to.
Ať se vám daří.
Jdi v míru.
To bylo jedinkrát, kdy šel Berlín do vězení.
Zatčený za vandalismus.
A to všechno jen kvůli zlomenému srdci.
Nechal se chytit.
Navíc mu k tomu přidali pár měsíců
kvůli otiskům prstů z místa další loupeže.
Ale jemu bylo všechno jedno.
Měl zlomené srdce.
Nádrž na vodu Santa Justa.
Opakuji, jsou v nádrži na dešťovou vodu Santa Justa.
Bronzová jednotka Tamayovi. Blížíme se k východu.
Plukovníku, tady Suárez.
Blížíme se k nádrži na dešťovou vodu.
Jdeme. Musí to být tady! Tentokrát je dostaneme!
Policie!
Už jedou!
Rychle, vezměte zbraně!
Už jedou!
Popadněte zbraně, kurva.
Profesore, schovejte se. Vezměte si zbraň.
Vezměte si ji!
Profesore! Co se děje? Proberte se!
- Už jdou! Vezměte si zbraň! - Ne.
Ne, zahoď ji.
Zahoďte zbraně!
- Jsou to jen čtyři auta. Ty zvládneme! - Ne, teď jsou to čtyři auta.
Pak jich bude deset, pak 50, pak armáda. Nechápete to?
Zjistili, že jsme tady. Nemůžeme nic dělat.
Vědí o nás. Nic s tím nenaděláme.
Benjamíne, nic! Slyšíš mě? Zahoďte je.
Neslyšeli jste mě? Odhoďte zbraně!
Musíme se bránit!
Ne.
- Uhněte. - Prosím, nedělej to.
Nevzdal jsem se, když zatkli Lisabon.
Ani když armáda vstoupila do banky
nebo když Gandía zabil Nairobi!
- Teď to uděláš. - Ne.
To je rozkaz!
Sergio, zabili Tokio!
Marseille, poslouchej mě.
- Nedovolím, aby došlo k masakru. - Ne.
Nebudete umírat pro něco, co už je ztracené.
Ne!
Prohráli jsme.
Je to ztracené.
Stát! Na zem!
Na zem!
Ani hnout!
Pustili mě z vězení.
Přijel jsi mě vyzvednout a vzal jsi mě sem.
A 157 kilometrů jsme jeli v naprostém tichu.
Vážně se mě na nic nezeptáš?
Třeba mě znásilnili ve sprchách.
Nebo jsem si nechal na biceps vytetovat jméno tvý mámy.
Nechal ses chytit.
Provedl jsi 27 loupeží po celé Evropě,
ale ten den jsi v Madridu zničil koktejlový bar a nechal ses chytit.
To Negroni bylo hnusný. Takovou ostudu nestrpím.
Zlomilo mi srdce, že jsem přišel o syna.
Pochopím, že mě zradila žena.
Nebo můj společník, nebo dokonce syn.
Ale přijít o něj,
zrovna když jsem se rozhodl
si poprvé přiznat, že existuje?
Osud ti rád vmete do tváře všechna selhání,
když se ti v životě nedaří.
Ale právě tahle selhání…
člověka utváří.
Někteří se chovají ustrašeně.
Jiní se s tím smíří.
Jiní se proti tomu bouří,
ale bez důstojnosti.
A ten zbytek
všechno nevyhnutelně zničí,
aby mohl vést jiný život.
Přísahám…
že jsem rozhodnutý vymáčknout ze života všechno, co mi ještě zbývá.
Do poslední kapky.
Proto ti teď chci pomoct
provést životní loupež.
Než umřu, vyloupíme spolu Španělskou královskou tiskárnu cenin.
Bože!
Bratříčku!
Bože!
Kolik dostaneme?
Tisíc let.
- Jak dlouho už tu jsme? - Tak čtvrt hodiny.
Měli nás vzít do policejní vazby.
Přesně tak.
Čekají na forenzní.
Slyšíme jen policejní sirény.
Slyšíme vysílačky, ale ne auta.
Proč neslyšíme auta?
Proč na nás nebude čekat policie?
- To je skvělá otázka. - Výborná.
Ale i na tohle máme odpověď.
Ano, dostaneme zlato ven
jediným místem, kudy to půjde, ale…
ne ve směru, který policie očekává.
Je to nádrž na odpadní vodu.
Suárezi, jděte na ně! Jsou tam!
- Policie! - Máme je!
Nádrž na dešťovou vodu je prázdná.
To není možný!
Logicky bychom měli využít mírného svahu
a dostat zlato ven tudy. Ale to by bylo moc jednoduchý.
Je to poslední místo, kde končí kanál. Já to nechápu!
Jak to?
Takže využijeme 5 000 kilowattů naší pumpy,
abychom vytlačili zlato
téměř 18 kilometrů proti proudu.
Poplave proti proudu jako lososi až do nádrže na dešťovou vodu.
A tohle nebude čekat nikdo.
Prohledali jsme 25 kilometrů trubek detektorem kovu, a nic nenašli.
Ani policie, ani CNI,
ani Španělská národní rada pro výzkum.
Nikdo.
Přece nezmizí 90 tun zlata beze stopy.
Tudy ho ven nedostali, kurva!
Tak kde je? Jinak ho ven dostat nemohli!
Řekne mi někdo, kde je to zkurvený zlato?
ŠPANĚLSKÁ BANKA
NÁDRŽ LOS MIGUELES
Co to děláš?
To je malá.
Moje holčička!
Do prdele!
Kopejte!
Victorie!
Ukradli nám naše zlato.
- Dokázali jsme to! - Povedlo se!
Překlad titulků: Anna Hulcová