PANAMÁ, PANAMA 20. PROSINCE 1989
Prezident dnes ráno nařídil jednotkám Spojených států,
aby v Panamě provedly naplánované mise za účelem ochrany Američanů,
obnovení demokratického zřízení,
dodržování smlouvy o Panamském průplavu
a zatčení Manuela Noriegy.
Panamský průplav vybudovaly, vlastnily a roky provozovaly Spojené státy,
než ho Carterova vláda na základě dohody předala do správy Panamě.
Pak se k moci dostal Manuel Noriega.
Pracoval pro americkou vládu
jako bojovník proti drogám,
zatímco zároveň obchodníkům s narkotiky pomáhal.
Chystali jsme se předat průplav Panamcům,
což nešlo, dokud stál v čele státu diktátor jako Noriega,
člověk s neomezenou mocí zapojený do obchodu s narkotiky.
Před vypuknutím operace Just Cause
nám rozvědka tvrdila, že mají Noriegu nepřetržitě na očích.
Jakmile jsme dorazili do Panamy, nikdo o něm nic nevěděl.
Měli jsme chytit velkou rybu,
ale nemohli jsme ji najít,
tak se rozběhl lov.
ÚSTŘEDNÍ ZPRAVODAJSKÁ SLUŽBA
TAJNÉ
ŠPIONÁŽNÍ OPERACE
OPERACE JUST CAUSE
PANAMSKÝ PRŮPLAV, PANAMA
Panamský průplav otevřený v roce 1914 propojuje Tichý a Atlantský oceán.
Průplav vybudovaly Spojené státy prosekáním kilometrů džungle
a za pomoci tisíců dělníků pocházejících z daleké Číny nebo Itálie.
Panamský průplav byl dokončen v roce 1914.
Začátkem toho roku
přesvědčily Spojené státy Panamu, aby se osamostatnila od Kolumbie.
Průplav byl vybudován v nejužším místě
mezi oběma oceány.
Jsou zde sice odlišné hladiny moří, ale šlo o nejužší místo.
Se stavbou začali Francouzi,
ale kvůli nemocem jako malárie a podobně ji nedokázali dokončit.
Vystřídaly je Spojené státy, které průplav úspěšně dostavěly.
Vláda Spojených států vytvořila průplavové pásmo,
asi 30 kilometrů široké a 60 kilometrů dlouhé území.
Kontroverzi vzbudila až samotná smlouva s Panamou.
V podstatě z průplavu učinila majetek Spojených států.
Průplavové pásmo mělo vlastní vládu, zákony i vězení.
Takže když chtěl Panamec překročit průplav po dálnici,
spadal pod jurisdikci Spojených států.
To samozřejmě přinášelo mnoho konfliktů.
Carter tehdy zakročil.
Kývl na zrušení pásma a navrácení průplavu Panamě.
Podle těchto dohod bude Panama během příštích 23 let
hrát stále důležitější roli v provozování a obraně průplavu.
I poté ale budou mít Spojené státy možnost zasahovat
proti jakémukoli ohrožení neutrality průplavu a jeho používání.
Když Carter smlouvu uzavřel,
založili jsme divizi s názvem Panamská smlouva.
To bylo za mě.
Vedl jsem Ozbrojené síly v jižní oblasti.
Panama musela uznat, že máme na místě armádu
a že průplav povedeme až do roku 2000.
Měl jsem pod sebou 12 000 vojáků, což byla největší jednotka.
Ale zároveň tam bylo asi 12 000 příbuzných vojáků
a dalších 20 000 amerických občanů žijících v průplavovém pásmu.
Nejvíce se v Panamě angažovaly
CIA a americká armáda.
Panama je pro USA velmi důležitá. Hlavně kvůli průplavu
a všemu zboží, které jím proudí.
Museli jsme si ho udržet.
Dohoda o Panamském průplavu byla uzavřena s Torrijosem.
Torrijos byl diktátor.
Velmi charismatický, oblíbený a také velký vlastenec.
Poradili jsme si s ním.
Noriega byl vedoucím Torrijosovy rozvědky.
Chápal důležitost propagandy,
lhaní, zdrojů a kontaktů.
Říkali mu „ananasový ksicht“, protože měl od dětství
zjizvený obličej.
Bylo to vůči němu myšleno hanlivě.
Určitě se mu to nelíbilo, ale bylo to tak.
Manuel Noriega měl velmi zajímavé dětství a dospívání.
Byl synem služebné. Matka se vždy snažila,
aby měl všechno, co potřeboval.
Po základní škole ho poslala na vojenskou akademii v Peru,
kde vynikal.
Když se vrátil do Panamy jako poručík,
byl přiřazen pod Omara Torrijose,
který ho vzal pod svá křídla a stal se jeho mentorem.
A jejich přátelství dále sílilo.
V roce 1971 se stal vedoucím tajné služby.
Pomáhal nám během válek ve Střední Americe.
Podporoval naši politiku a umožňoval nám přístup k těžko dosažitelným cílům,
čehož jsme si velice vážili.
Bojovníci za svobodu v Nikaragui
mohou vyhrát bitvu o demokracii ve Střední Americe.
Ale potřebují naši okamžitou podporu. Zítra bude pozdě.
Tehdy jsme se ve Střední Americe dost angažovali.
Zapojili jsme se do boje proti Sandinistům.
Podporovala je Kuba,
která byla satelitním státem Sovětského svazu,
což nám dělalo velké starosti.
Noriega měl s Kubánci dobré vztahy.
Předával nám důvěrné informace o svých kontaktech.
Ale zároveň to nejspíš hrál na obě strany
a informoval Kubánce o naší činnosti.
Bylo těžké odhadnout, jak spolehlivý ve skutečnosti je.
Věděl jsem, že CIA platí Noriegovi
za informace 200 000 dolarů ročně.
Noriega dostával odškodné, ale platili jsme mu hlavně…
za věci, které pro nás dělal. Konkrétně za sběr informací
a nastavování vybavení, které jsme používali
pro získávání údajů o těžko dosažitelných cílech.
Ale s Noriegou byla vždy spojena korupce.
Znal svou zemi a mocné hráče.
Takže byl v té době důležitou součástí panamské vlády
a Torrijosovou pravou rukou.
31. ČERVENCE 1981
Omar Torrijos zemřel při havárii letadla.
TORRIJOS ZEMŘEL PŘI PÁDU LETADLA V PANAMĚ
Okolnosti incidentu jsou nejasné.
Podle úřadů jeho letadlo narazilo do hory.
Ale podle svědků explodovalo za letu.
I když byla jeho smrt oficiálně prohlášena za nehodu,
mnozí za ní vidí atentát.
BÝVALÝ VELITEL PRAPORŮ DŮSTOJNOSTI PANAMSKÝ MINISTR ROZVOJE
Když generál Torrijos 31. července 1981 v Cerro Marta zemřel,
národ byl stržen do nejistoty.
Torrijos nebyl prezidentem republiky, pouze řídil vládu.
Jeho nástupce, generál Noriega, se ujal vedení Národní gardy,
později známé jako Obranné síly.
To on nařídil přesunutí moci na velitele armády.
Stal se velitelem panamských obranných sil
a dokázal upevnit svou moc, až se nakonec stal diktátorem.
Vedl zemi, přestože nebyl prezidentem.
Byl panamským diktátorem.
Dobře věděl, kde hledat peníze a kdo je drží.
Byl zapleten do všech možných typů korupce.
Asi nejhorší byl obchod s narkotiky.
Noriega dokázal využít Panamu pro pašování drog.
Měl kontrolu nad vodními toky.
S Kolumbií za zády a trasami do Miami a Evropy.
Noriega ve spolupráci s individui z různých kartelů
síť postupně rozšířil a byl za to královsky odměněn.
Když kartely potřebovaly bezpečný pohyb průplavem nebo podporu,
Noriega to uměl zařídit.
Byl pro ně důležitým partnerem.
Z Panamy se stalo ideální útočiště pro obchod s drogami
a další druhy korupce.
A právě obchod s narkotiky dělal naší zemi velké vrásky.
V roce 1986 nařídil prezident Reagan CIA,
aby získali potřebné informace k rozmetání drogových kartelů.
Založili jsme panamskou operační skupinu, abychom posílili získávání informací.
Taková byla situace,
když jsem v roce 1986 přijel do Panamy na svou druhou misi.
Požádal jsem ambasádu o seznam firem, se kterými obchodovala,
abych mohl vypracovat zprávu, kolik z nich je napojených na Noriegu.
Byl napojený na všechny.
V každé měl prsty.
Chtěl jsem obchodování s nimi zakázat a dovážet jen ze Spojených států.
Bylo to součástí mé mise zbavit se Noriegy.
A tak se z nás stali úhlavní nepřátelé.
Většina států nevidí ráda cizí vojáky na svém území.
Nakonec se jim to přestane líbit.
Noriega začal brzy pochybovat, zda jsme vážně těmi nejlepšími partnery,
nejlepšími přáteli,
a začal nám různými způsoby odporovat.
REAGANŮV PORADCE V OBLASTI NÁRODNÍ BEZPEČNOSTI
Poindexter požádal generála Noriegu,
aby zásahem pomohl nikaragujským kontrarevolucionářům.
Dokonce ho požádal o zapůjčení části území Panamy
pro jejich výcvik k boji v Nikaragui.
Generál Noriega odpověděl, že nic takového nedovolí.
Spojené státy viděly generála Noriegu jako překážku
k naplnění svých geostrategických a politických cílů.
Jeho postoj vůči USA se změnil na nepřátelský, konfrontační,
až téměř agresivní.
A začal podkopávat naši politiku ve Střední Americe.
Tato mačeta představuje důstojnost a odvahu panamského lidu.
Je znamením naší neústupnosti.
Začal utlačovat
a potlačovat politické zřízení v Panamě.
Mučil a zabíjel své politické oponenty.
Až najednou bylo jasné, že už nad tím nemůžeme zavírat oči.
Věděli jsme, že musíme zasáhnout.
Tehdy se rozhodlo, že s ním ukončíme veškeré vztahy.
Prezident George Bush starší zastavil ekonomickou a vojenskou pomoc Panamě.
Vymklo se to kontrole.
V roce 1988 byl Noriega Spojenými státy obviněn z obchodu s drogami.
NORIEGA, HLAVNÍ CÍL
Sice ve vrtulníku dodaném Američany,
ale místní vládce obviněný z pašování drog,
stále létá po své zemi.
Generál Manuel Noriega je velitelem armády a nejmocnějším mužem v Panamě.
Jako vedoucí operační skupiny
jsem se účastnil schůzí zástupců v Bílém domě,
schůzí Rady pro národní bezpečnost.
Cílem bylo, aby se Noriega vzdal moci nenásilnou cestou
a předal ji demokratické vládě.
Chcete se zbavit Noriegy?
Rád bych se ho zbavil. Přejeme si, aby odstoupil.
PANAMÁ, PANAMA BŘEZEN 1989
V březnu roku 1989 došlo k pokusu o puč
vedeném několika členy Noriegovy armády.
Všichni skončili na popravišti.
Generál Noriega byl dlouho na výplatní listině CIA
a o propagandě něco málo ví.
Podařilo se mu odrazit další pokus o sesazení.
Ačkoli si Američané zoufale přejí jeho konec,
stále pevně svírá moc v rukou.
Nepřáli jsme si puč.
Nevyzbrojili jsme je ani je necvičili.
Jen jsme přesvědčili armádu, aby zatlačila na jeho odstoupení.
Kurt Muse byl americký občan, jehož rodina se přestěhovala do Panamy.
Otec vlastnil tiskárnu a Kurt pro něj pracoval.
Děti chodily do panamských škol.
Zapadl do zdejší komunity. Začlenil se do panamské společnosti.
Ale on i jeho panamští přátelé
dostali strach z Noriegova zneužívání moci.
Říkali si „Radio Voz de la Libertad“.
Přišli na to, že mohou narušit
vysílání komerčních rozhlasových stanic
z centra Panamy a prakticky převzít frekvenci
a vysílat vlastní program.
V té době vysílali velmi zřídka.
Šlo o krátké prodemokratické zprávy zaměřené proti Noriegovi.
Hlas svobody.
A my jim dali peníze na pronájem bezpečného zázemí
v nejrůznějších částech centra Panamy.
Dále dostali špičkové vybavení,
které bylo možné naprogramovat tak, aby vysílalo v daný čas.
A pak jsme se rozhodli, že tyto prostředky využijeme
k zatlačení na Noriegu, protože jsme věděli, že bude podvádět.
Chystal se zmanipulovat volby.
Připravili jsme vybavení a vyčkávali.
V den voleb jsme obdrželi výsledky průzkumů
a pak jsme odvysílali scénář, který jsme si připravili předem.
„Pozor, naléhavá zpráva.
Přerušujeme vysílání,
abychom vám přinesli skutečné výsledky voleb dle průzkumů.“
Velmi rychle jsme došlé informace zpracovali
a pak jsme vysílání ukončili.
Monitorovali jsme vojenskou komunikaci, abychom se ujistili, že nás nehledají.
Vyšlo to.
Předčítáním výsledků a narušováním vysílání
jsme strávili většinu odpoledne.
Ale Noriega nakonec sčítání zastavil.
A dva dny na to volby anuloval.
Jako důvod udal mezinárodní vměšování.
Prapory důstojnosti bylo sdružení
významné skupiny panamských občanů,
kteří dobrovolně utvořili civilní milici
jako druhou linii podpory Obranných sil.
Chtěli jsme předejít
zahraničnímu vojenskému zásahu.
Jmenuju se Amadís Jiménez De Sandoval.
V době invaze jsem byl kapitánem Obranných sil.
PLUKOVNÍK PANAMSKÝCH OBRANNÝCH SIL (VE VÝSLUŽBĚ)
Benjamína Colamarca jsem znal spoustu let.
Jako mnoho mladých mužů své doby byl velký idealista
a myslím, že silně věřil v nacionalismus
a panamskou suverenitu.
Byl velitelem Praporů důstojnosti.
Poté, co byly volby anulovány
a proběhly masové civilní protesty,
Noriega přikázal Panamským obranným silám
a také Praporům důstojnosti,
aby zaútočily na muže, kteří byli právoplatně zvoleni.
Jedním z nich byl Billy Ford.
Napadli ho na ulici. Jeho řidiče a zároveň bodyguarda zabili
a Forda tvrdě zbili.
V Panamě vypuklo násilí, když Noriegovi zastánci
napadli vůdce opozice a jejich stoupence.
Opoziční prezidentský kandidát Guillermo Endara byl zbit do bezvědomí.
Těžce zraněni byli také kandidáti na viceprezidenta.
Ale Noriega předvedl, co je zač. Ukázal, že je diktátor.
A to byl začátek jeho konce.
VLÁDA RANAŘŮ ZASÁHNOU SPOJENÉ STÁTY?
Byla jsem přiřazena k zvláštní operační jednotce,
které se říkalo Společná zpravodajská buňka.
Úkolem jednotky bylo odhalit a předvídat další Noriegovy kroky.
Za tím účelem nás tam v listopadu vyslali.
Chodila jsem běhat na Amadorskou hráz,
kde se nacházelo jeho ústředí.
Snažila jsem se vytáhnout nějaké informace od strážných.
A pak jsem musela vše nahlásit.
Ihned po příjezdu jsem začala navazovat kontakty s lidmi,
kteří by mohli vidět nebo slyšet, kde se Noriega nachází,
abychom dokázali předvídat každý jeho krok.
Věděla jsem, že má milenku jménem Vicky Amado.
Jela jsem do nehtového studia, kam pravidelně chodila,
abych z nich vytáhla nějaké drby.
Noriega také často navštěvoval dům,
ve kterém bydlela čarodějnice.
Velmi se zajímal o voodoo, kterému se španělsky říká Santería.
Věřil, že pomocí těchto rituálů
získá ještě větší moc.
ZÁKLADNA FORT CLAYTON, PANAMA 16. PROSINCE 1989
Zrovna jsme věšeli výzdobu,
když v tom nás velitel, generál Cisneros, zastavil.
Šel jsem k mikrofonu a oznámil: „Mrzí mě, že to musím zrušit,
ale došlo k incidentu.
Všichni důstojníci mají rozkaz odvézt rodiny a hlásit se do služby.“
Oznámili mi, že došlo k incidentu, při kterém byl zabit poručík námořnictva.
„MARIŇÁK“ ZABITÝ V PANAMĚ BYL KOLUMBIJEC
Vyrazil do města s dvěma kamarády.
Jeli kolem panamské centrály, kde stál zátaras.
Řekli mu, ať zastaví.
Pokusil se blokádu proběhnout, tak ho zastřelili.
Když o tom informovali prezidenta Bushe,
řekli mu, že po zastřelení mariňáka
přijel na místo poručík námořnictva se svou manželkou.
Také tam neměl co dělat, tak ho zastavili.
Nechali ho vystoupit, byli neurvalí a prošacovali mu ženu.
Proto Bush nařídil provést operaci.
My tomu říkali „Just Cause“, ale pro Panamce to byla „Americká invaze.“
Budu tomu říkat „americká invaze do Panamy“,
protože to byla invaze.
19. PROSINCE 1989 22:00
Kolem desáté večer jsem se vracel domů, když mi zazvonil telefon.
Volal mi kapitán Moisés Cortizo…
za základny Fort Amador.
Kapitán Cortizo mi řekl:
„Benjamíne, stalo se něco zvláštního.
Ztratili jsme spojení s americkým protějškem v Panamě.“
Když jsme dorazili a přijeli k bráně,
světla byla rozbitá a nikde nebyl žádný voják.
Ani panamský, ani americký.
V celé levé části základny,
která sloužila jako velín amerického námořnictva, byla tma.
Naprostý blackout.
Býval jsem štábní praporčík
americké pěchotní jednotky, která tam měla základnu.
Pátý prapor 87. pluku pěchoty.
Delta Force se účastnila invaze do Panamy
a operace Just Cause z několika důvodů.
Zaprvé, několik měsíců sledovali Noriegův tým.
Druhým důvodem byl Kurt Muse.
Kurt Muse byl členem panamské skupiny
Voz de la Libertad.
Odcestoval do USA a pak se vrátil do Panamy.
Zradil je někdo, koho znali.
Kurta zatkli a zavřeli do vězení.
Drželi ho ve věznici Modelo v centru Chorrilla,
přímo naproti velitelství obranných sil.
Americká vláda rozhodla,
že prvním krokem invaze bude dostat Kurta z vězení.
Misi jsme nazvali Acid Gambit.
V průběhu operace Just Cause
jsem byl přidělen k speciální armádní jednotce.
Speciální jednotka
je armádní označení pro týmy vyslané na tajné mise.
Delta Force je nejelitnější jednotka.
Žádný úkol pro ně není příliš náročný. Vše úspěšně vyřeší.
Chtěli jsme Kurta Muse dostat z vězení bezpečně.
Věděli jsme, že čím déle tam bude, tím větší nebezpečí mu hrozí.
23:35
Členové Delty
tu operaci chystali velmi dlouho.
Leeho jsem znal z doby,
kdy se školil na člena týmu Delta Force.
Přistáli jsme na modelském vězení,
probojovali se dovnitř
a odpálili dveře cely
pomocí výbušnin, co měli s sebou.
Vytáhli jsme Kurta Muse ven a posadili ho do vrtulníku.
Stráže spustily palbu na vrtulník.
Poškodili ho a nakonec se zřítil na ulici.
Armáda poslala posily.
Zatímco jsme po sobě stříleli, přijel obrněný transportér,
v kterém ho odvezli zpět na základnu.
Byl to velmi dramatický útěk z vězení.
Několik členů Delta Force bylo postřeleno,
ale všichni přežili a dopadlo to dobře.
Na stupnici od jedné do deseti je to desítka.
PŮLNOC
Mezitím se zbytek praporu snesl z vrtulníku na základnu Fort Amador,
kterou zajistili, a operace začala.
Armáda útočila zároveň
na průplavové pásmo, základnu Fort Amador,
panamské letiště Torrijos, základnu Fort Cimarron
a Rio Hato, které leží osamocené na severu.
Vyslali 82. výsadkovou divizi.
Do Panamá Viejo se padákem snesli Navy SEALs,
ale bohužel v době odlivu.
Při odlivu se moře stáhne daleko od pevniny.
Kvůli tomu jsme bohužel přišli o čtyři členy Navy SEALs.
Bylo to velmi chaotické.
Nebyla to pro nás invaze, ale procházka růžovým sadem.
Hranici mezi panamskou
a americkou základnou tvořila prakticky jen silnice.
K invazi jim stačilo ji přejít.
Nejdůležitějším úkolem bylo okamžitě zneškodnit
veškeré stanice Panamských obranných sil ve městě,
izolovat je a vyřadit.
Velitelství bylo pod neustálou palbou.
Zasáhly ho dělostřelecké lodě AC-130. Střílely na něj jednu ránu za druhou.
A následně to tam vyčistil tým Rangers.
Věděli jsme, že se tam Noriega nenachází.
Jinak bychom tam naběhli, místo abychom základnu ostřelovali.
Velitelství se nám podařilo zničit hned na začátku operace.
Během boje o velitelství došlo k největšímu počtu úmrtí,
protože se oheň přenesl na chudinské domy.
Všude po celém městě bylo vidět záři
z hořícího El Chorrilla.
Nevěděli jsme, jestli tam náš dům bude, až se vrátíme.
Bylo to velmi děsivé.
Vypálili jsme celé Chorrillo.
Něco přes 12 bloků.
Lidé odtamtud prchali ve velkém.
Ty domy postavili Francouzi
během budování francouzského průplavu.
Byly postavené z borovice pocházející ze Savanny v Georgii.
Viděli jste někdy chytnout borovici? Je to hukot.
Kdo byl pomalý, starý, invalida nebo dítě,
neměl šanci se odtud dostat živý.
Devatenáctého prosince v noci
jsem velel rotě námořní pěchoty Coco Solo.
Zrovna mě povýšili na kapitána
a ten den jsem převzal velení nové roty.
Neznal jsem naše telefonní číslo
ani jména lidí, kterým jsem velel.
Měl jsem v jednotce velmi mladé vojáky.
Bylo jim mezi 18 a 20 lety. A když začalo bombardování,
dostali velký strach. Obklíčili nás.
Voják stojící vedle mi řekl: „Pane kapitáne, nechoďte ven.
Vždyť vás zabijou.“
Tak jsem mu odpověděl: „Jestli chceme přežít, musíme pryč.
Nepřátelé mají obrovskou převahu,
tak se zkusím vzdát.“
Když jsem se pokusil vyjít ven a vzdát, vybuchnul ruční granát.
Oba jsme padli na zem, ale on se nestihl krýt
a granát ho zasáhl.
Zemřel mi v náručí.
Zprávy potvrzují, že během prvních pár hodin
vybuchlo v hlavním městě přes 480 bomb,
konkrétně ve čtvrti El Chorrillo.
Myslím, že do hodiny bylo dobojováno.
Odvezli mě do zajateckého tábora Davis.
Netušil jsem, že novým prezidentem se stal Endara.
Novou vládu nastolenou po invazi
vedou s podporou Spojených států kandidáti z dříve anulovaných voleb.
Endara to nazval…
Prezident Endara mluvil s generálem Cisnerosem
a ptal se ho na mě.
Následně jsem se s generálem setkal v úkrytu ve Fort Davis.
V očích se mu zračila nenávist.
Nikomu by se nelíbilo, kdyby ho napadli.
Tehdy jsem byl naštvaný
a řekl jsem mu, že se chci vrátit do zajateckého tábora.
Nechtěl jsem s nimi mít nic společného.
Oznámil jsem mu, že je po všem.
„Noriega je na útěku.
Všechny vás zradil.
Není zapotřebí dalšího zabíjení a ničení. Potřebuju, abyste mi pomohl.“
Cisneros mi oznámil, že v El Chorrillo došlo k požáru
a spousta lidí přišla o domov.
Ostatní američtí generálové chtěli bombardovat Colón
a plánovali to provést ještě té noci.
Žádal mě, ať přesvědčím tamější důstojníky a vojáky, aby se vzdali.
Oba jsme se shodli, že by bylo dobré vyhnout se dalšímu krveprolití.
Pak jsme šli společně telefonovat.
Probrali to se mnou i s generálem Cisnerosem.
Velmi uctivě a s respektem je žádal, aby se vzdali.
Chtěl se tak vyhnout bombardování Colónu.
Řekl jsem, že ten útok zastavím, pokud odevzdají veškeré zbraně.
„Vztyčte bílou vlajku a nic se vám nestane.“
Uběhlo několik hodin
a důstojníci začali odcházet ke kontrolnímu stanovišti Američanů.
Díky tomu jsme zabránili bombardování Colónu.
Takže zhruba 75 % všech panamských vojáků
se do třetího dne invaze vzdalo.
Před spuštěním operace Just Cause
nás rozvědka ujišťovala, že mají Noriegu pod nepřetržitým dohledem.
„Stačí říct čas a my vám sdělíme, kde je.“
Jakmile jsme ale dorazili, nikdo nevěděl, kde se nachází.
Lidé pověření jeho sledováním si všimli, že se účastnil schůzek
v Colónu u Atlantského oceánu.
Pak přejel na druhou stranu,
kde se pohyboval v hotelu poblíž letiště,
a následně se ztratil.
Nikdo o něm nevěděl,
protože se těsně před vypuknutím operace nacházel v bordelu.
Viděl z něj letadla a slyšel výbuchy,
tak se ukryl.
Noriega byl chytrý muž. Věděl, že ho jdeme zabít.
A přesně to jsme měli v plánu.
Kdybychom ho dopadli, měl to spočítané.
Tak přejížděl z místa na místo a schovával se.
Byl oblečený v civilu a měl řidiče, který ho neopustil.
Nikde nemohl zůstat moc dlouho, protože po něm šla Delta.
V průběhu šesti dnů jsme absolvovali přes 20 misí na místech,
kde by se mohl pravděpodobně nacházet, nebo kde byl spatřen.
Ale všude to bylo stejné. Noriega nikde.
21. PROSINCE 1989
Podle mě byl Noriega moc velký zbabělec na to,
aby se utekl schovat do džungle.
Na to byl moc pohodlný.
Na to moc měl svou milenku Vicky Amado moc rád.
A tehdy mě napadlo,
že by možná Vicky Amado mohla vědět, kde se v tom chaosu nachází.
Vzala jsem si telefonní seznam. Tehdy ještě byly.
Vyhledala jsem si, kde Amado bydlela, a zavolala jsem tam.
Bylo to pozdě večer 21. prosince.
Telefon zvedla její matka Norma.
Představila jsem se jako Maria
a řekla jsem, že mám pro Vicky vzkaz od Manuela Noriegy.
Vicky doběhla k telefonu.
Celá zadýchaná se mě zeptala:
„Je v bezpečí? Kde je?“
Díky tomu jsem zjistila, že ani jedna o Noriegovi nic neví.
Tak jsem Vicky předala vzkaz od Manuela.
Pokud si nebude připadat v bezpečí,
může kontaktovat mě, Marii, a já jí pomůžu dostat se do bezpečí.
A tím náš rozhovor 21. prosince skončil.
Odpoledne 22. prosince mi zazvonil telefon.
Řekla mi, že se bojí o život.
Odpověděla jsem, že jí domluvím odvoz.
Dvacátého třetího prosince jsme se setkaly na předem domluveném místě.
Když si ale všimla, že máme namířeno do průplavového pásma
a blížíme se k vojenské bráně,
podívala se na mě a zeptala se: „Kam to jedeme?“
Odpověděla jsem, že do bezpečí.
Vysvětlila jsem jí, že nejsem Noriegův spojenec.
Že pracuju pro americkou armádu
a je čas, aby Noriega stanul před soudem.
A že její země potřebuje, aby nám k tomu dopomohla.
V následujících dnech pochopila,
jak důležitou roli může sehrát.
Musela myslet na své děti.
Na nich jí totiž podle mě záleželo nejvíc.
Vicky doplatila na to, že se toužila dostat mezi společenskou smetánku.
Její matka Norma provozovala bar,
kde si Noriega nechával připravovat jídlo.
Bál se, aby ho neotrávili,
tak mu vařila její matka.
Zatímco Vicky si žila na vysoké noze.
To by se jí nikdy nepoštěstilo,
kdyby Manuela Noriegu nepoznala.
Zajímavé je, že jsme netušili, kde se Noriega nachází,
když jsem Vicky 23. prosince převezla do bezpečného úkrytu.
VELVYSLANECTVÍ VATIKÁNU, PANAMA ŠTĚDRÝ DEN, 1989
Večer 24. prosince
zavolal Noriega nunciovi a požádal ho o azyl.
Nunciaturu si vybral schválně,
protože se jedná o útočiště zřízené katolickou církví.
Papež vyhlásil, že osoby v nunciatuře jsou nedotknutelné.
Zavolal mu ze zmrzlinárny Tastee-Freez.
Před námi se nachází parkoviště.
Přímo naproti je Vatikán.
Vidíte ty dva muže uvnitř krytého parkoviště?
Přímo naproti by měl být Noriegův pokoj.
Tam teď bydlí.
A kolem je pak…
Někteří lidé tvrdili, že na velvyslanectví dorazil převlečený za jeptišku.
Jiní zas, že byl převlečený za ženu.
Pak je tu třetí verze,
podle které ho tam dostal otec Villanueva.
Kdo ví, jak to bylo.
Okamžitě jsme tam vyrazili. Přijeli jsme jako první.
Obklíčili jsme celé velvyslanectví, aby nemohl utéct.
A kolem nás bylo ještě několik záložních jednotek.
Měli jsme ho v kleštích.
Poté jsme 26. nebo 27. prosince zřídili zabezpečenou telefonní linku
mezi úkrytem a nunciaturou, abychom měli k dispozici
hovory mezi Vicky a Noriegou.
Odposlouchával jsem rozhovor Noriegy s Vicky Amando.
Vicky mu vysvětlovala,
že tam nemůže zůstat věčně.
A zatímco si spolu takhle povídali,
zatlačili jsme na něj ještě víc.
Velké armádní reproduktory hrály na plné pecky rockové skladby.
Oblíbená byla „Postavil jsem se zákonu a on vyhrál“.
Děsný virvál.
Věděli jsme, v jakém pokoji se nachází,
tak jsme dali reproduktory co nejblíž
a dnem i nocí jsme ho bez přestání rušili hlasitou hudbou.
Valné shromáždění OSN odsoudilo americkou invazi do Panamy
jako „zjevné porušení mezinárodního práva“.
Pro 75 hlasů, proti 20.
Valné shromáždění OSN
schválilo rezoluci 44/240,
která stanovuje, že americká vláda
vedená prezidentem Bushem porušila mezinárodní právo
a narušila suverenitu Panamské republiky.
Když jsem šel ráno na velitelství,
uviděl jsem dav demonstrujících Panamců
táhnoucí se přes kilometr od nunciatury.
Jakmile uviděli moje auto, začali jásat.
Byl jsem tehdy oblíbený.
Řekli mi, že když je tam pustíme, vytáhnou Noriegu ven.
Vrátil jsem se na velitelství a zavolal nunciovi.
„Venku čeká dav Panamců.
Chtějí k vám vtrhnout a vyřídit Noriegu.
Pochopil a zavolal si ho z pokoje nahoře.
Pak mi řekl:
„Oznámil jsem Noriegovi, že pokud se nevzdá,
ten dav sem vtrhne a pověsí ho jako Mussoliniho.
,To vás čeká,
pokud se nevzdáte Cisnerosovi. Bude mít povinnost vás chránit,
až budete ve vazbě.‘“ A to byla pravda.
Před tímhle vším jsem s Vicky řešila,
jakou má Noriega povahu. Tvrdila, že je velmi pyšný.
Byl nesmírně hrdý na své vojenské úspěchy
a nesnášel ponížení.
A mě tehdy napadlo, že kdybychom ho vyvedli v uniformě,
nemusel by si připadat tak ponížený.
Oznámili jsme mu, ať si oblékne uniformu,
aby si při odchodu z nunciatury znovu získal respekt.
Přece tam takhle nemůže zůstat věčně.
Poslali jsme vojáky do jednoho z jeho domů,
aby tam našli uniformu, vyčistili ji, nažehlili
a následně mu ji doručili.
Nakonec souhlasil, že vyjde.
Měl ale podmínku.
„Vzdám se generálovi Cisnerosovi osobně.“
Předal jsem to generálovi Thurmanovi, ale zakázal mi tam jít.
Přijela si pro něj speciální operační jednotka
a já se držel dál.
DESET DNÍ PO ZAČÁTKU OPERACE JUST CAUSE 3. LEDNA, 20:50
Toho večera v 20:50 vyšel Noriega ve své vojenské uniformě z nunciatury.
Když vyšel, snažili jsme se zůstat v klidu, abychom ho nevyplašili.
Nechtěl jsem, aby u brány zpanikařil a vrátil se zpět.
To bychom mohli začít znovu.
Vyšel z brány a já ho chytil za ruku, abychom ho mohli otočit a prošacovat.
Zeptal se nás: „Kde je generál Cisneros?“
Odpověděl jsem mu, že přes ulici.
Spoutali jsme ho a odvedli do vrtulníku Black Hawk.
Byl jsem u toho, když ho tam posadili.
Začal sebou kývat. Myslel si, že ho z něj vyhodí.
Jsem přesvědčený, že tomu věřil.
Začal dělat…
Měl strach. Byl to prachsprostý zbabělec.
Počkala jsem, až Noriega vyjde ven
a převezmou si ho agenti Úřadu pro potírání drog.
Teprve pak se mi ulevilo.
Just Cause byla velmi komplexní operace.
Nebylo to bezproblémové. Lidi dělali chyby.
Někdy s kartami zamíchá nepřítel a jindy zase počasí
nebo rozbité vozy. Nikdy není nic bezchybné.
Ale vzhledem k rozsahu a velikosti té operace
to celé proběhlo skvěle.
Co se týče vojenské invaze do Panamy,
nelituju, že jsem se jí účastnil.
Naopak jsem za to rád, protože jsem zachránil spoustu lidí.
Velmi nás překvapilo, nebo aspoň mě,
že Noriega do poslední minuty spolupracoval s CIA.
Já přitom riskoval život a málem mi zabili jednotku.
Proto mě naštvalo, že on až do poslední chvíle
spolupracoval s nepřítelem, který na mě útočil.
Je těžké vidět kolem sebe umírat lidi.
Ale díky tomu jsem poznal,
že neexistuje dobrá válka a špatný mír.
To jsem si z toho odnesl.
Pořád nevíme, kolik si invaze vyžádala obětí.
Napočítali jsme 2000 až 3000 mrtvých.
Ale nikde o tom nejsou záznamy.
Noriega byl odsouzen k 40 letům za mřížemi jako vězeň Spojených států.
Pak ho přesunuli do Francie, protože porušil jejich zákony.
A poté ho propustili do Panamy,
kde ho zavřeli do vězení v bývalé průplavové zóně.
Nakonec mu našli rakovinu, na kterou umřel.
Ale myslím, že s Noriegou zacházeli mnohem líp, než si zasloužil.
Byl to velmi krutý člověk.
Příběh Panamy skončil šťastně, protože to byla demokratická země.
Převzali kontrolu nad průplavem
a dařilo se jim. Vydělali spoustu peněz.
Ale musíme být opatrní
a už nikdy se nepodílet na podobných vojenských převratech.
Nejen, že mají za následek smrt mnoha mladých vojáků,
ale připraví vás o finance a postavení ve světě.
Doufám, že s podnikáním invazí do cizích zemí už je konec.
DLE OFICIÁLNÍCH ÚDAJŮ ZEMŘELO BĚHEM OPERACE JUST CAUSE 514 PANAMCŮ,
23 AMERICKÝCH VOJÁKŮ A 3 AMERIČTÍ CIVILISTÉ
GENERÁL MANUEL NORIEGA SI VE VĚZENÍ ODSEDĚL 17 LET
ŠPIONÁŽNÍ OPERACE
Překlad titulků: Michael Novotný