PANAMA CITY, PANAMA 20. DECEMBER 1989
Præsidenten har bedt de amerikanske styrker om at udføre
planlagte missioner i Panama for at beskytte amerikanske liv,
genoprette den demokratiske proces,
og bevare integriteten af Panamakanal-traktaterne
og anholde Manuel Noriega.
USA byggede Panamakanalen og ejede og drev den i årevis,
indtil Carter-regeringen vedtog traktaten om at overdrage den til Panama.
Så kom Manuel Noriega til magten.
Han arbejdede faktisk for den amerikanske regering
med narkotikabekæmpelse, mens han samtidig hjalp narkosmuglerne.
Vi gav kanalen til panamanerne,
så vi kunne ikke gøre det, mens vi havde en diktator som Noriega,
som sad på magten og var indblandet i i narkosmugling.
Før Operation Just Cause
forlød det i alle rapporter, vi modtog: "Vi ved, hvor Noriega er døgnet rundt."
Så snart vi kom derned, vidste ingen, hvor han var.
Der er vi. Den store præmie, Noriega,
vi kan ikke finde ham,
så jagten begynder.
CIA
FORTROLIGT
SPIONMISSIONER
PANAMAKANALEN, PANAMA
Stillehavet og Atlanterhavet blev forbundet af Panamakanalen i 1914.
USA byggede kanalen og huggede igennem kilometer af junglen
og importerede tusindvis af arbejdere fra både Kina og Italien.
Panamakanalen blev færdiggjort i 1914.
Tidligere på året
havde USA overbevist Panama om at blive uafhængig af Colombia.
Og området, hvor kanalen er, var det smalleste punkt
mellem begge have.
Selvom vandstanden er forskellig, men det var det smalleste punkt.
Frankrig havde forsøgt at bygge en kanal,
og pga. sygdom såsom malaria osv. kunne de ikke fuldføre den.
Vi overtog det, og det lykkedes USA at gennemføre det.
Den amerikanske regering skabte en kanalzone,
som er omkring 30 km bred og omkring 65 km lang.
Aftalen med Panama og kanalen, og her kom kontroversen ind,
var, at kanalen ville være næsten, som om den var en amerikansk ejendom.
Kanalzonen havde sin egen regering, sin egen lov og egne fængsler.
Hvis en panamaner passerede gennem kanalen på den motorvej, de havde,
var de under amerikansk jurisdiktion.
Til sidst blev det et meget konfliktfuldt punkt,
hvor Carter, da han kom til,
gik han med til at afslutte zonen og overdrage den til Panama.
Under disse aftaler vil Panama spille en stadig vigtigere rolle
i driften og forsvaret af kanalen i de næste 23 år.
Derefter vil USA stadig kunne imødegå enhver trussel
mod kanalens neutralitet og åbenhed.
Da traktaten med Carter blev indgået,
oprettede vi en afdeling, der hed Fælles Traktat.
Og den var under mig.
Jeg var operationschef for SouthCom.
Panama måtte anerkende, at vi havde militær der,
og vi stod for kanalen frem til år 2000.
Jeg havde 12.000 tropper under mig. Det var den største.
Men vi havde omkring 12.000 civile, der var tilknyttet militæret,
og vi havde omkring 20.000 zonefolk, der var amerikanske statsborgere.
CIA og det amerikanske militær
var de største interessenter i Panama.
Panama er meget vigtigt for USA især pga. Panamakanalen
og pga. den handel, der går gennem kanalen.
Så det er et vigtigt sted for os.
Panamakanal-aftalen blev indgået med Torrijos.
Torrijos var diktator.
En meget karismatisk fyr, meget nationalistisk og vellidt.
Vi håndterede ham effektivt.
Noriega var efterretningschef for Torrijos.
Han anerkendte vigtigheden af propaganda
og bedrag, kilder og netværk.
De kaldte ham "ananasfjæs", fordi han var kobberarret fra sin ungdom,
og det var han i hele ansigtet. Det var et nedsættende øgenavn.
Det huede ham nok ikke, men sådan var det.
Manuel Noriega havde en meget interessant barndom og ungdom.
Han var søn af en stuepige, og moren havde altid forsøgt
at sørge for ham bedst muligt.
I gymnasiet blev han sendt til et militærakademi i Peru,
hvor han klarede sig rigtigt godt.
Da han kom tilbage til Panama som løjtnant,
kom han under Omar Torrijos,
og Torrijos tog ham under sin vinge og begyndte at være hans mentor.
Det forhold førte meget med sig.
I 1971 blev han forfremmet til chef for efterretningstjenesten.
Han hjalp os under de mellemamerikanske krige
og støttede vores regionale politik og gav os adgang til hårde mål,
hvilket vi satte meget pris på.
Frihedskæmperne i Nicaragua
kan vinde kampen for demokrati i Mellemamerika.
Men vores støtte er nødvendig nu. I morgen er det for sent.
Der skete det dengang i større skala i Mellemamerika,
at vi involveret i at bekæmpe sandinisterne.
De blev støttet af cubanerne, og selvfølgelig
var cubanerne en sovjetisk satellitstat, så vi var meget bekymrede for det.
Noriega havde et godt forhold til cubanerne.
Han gav os oplysninger om sine kontakter og det, de sagde.
Men han arbejdede nok for begge sider
og fortalte dem, hvad vi lavede.
Der var et spørgsmål om, hvor pålidelig han var.
Jeg vidste, at CIA betalte Noriega
$200.000 om året for oplysninger.
Noriega modtog kompensation, men det var for at betale for…
For ting, han gjorde for os med hensyn til at indsamle informationer,
med hensyn til at installere udstyr, vi brugte,
for at indsamle efterretninger om hårde mål.
Men der var altid et problem med Noriega og korruption.
Han kendte landet. Han kendte magthaverne.
Så han var en vigtig del af den panamanske regering dengang,
og især Torrijos.
Omar Torrijos døde i et flystyrt.
TORRIJOS DRÆBT I PANAMANSK FLYSTYRT
Omstændighederne for ulykken er uklare.
Myndighederne sagde, at flyet styrtede ind i en bjergside.
Men vidner sagde, at flyet eksploderede undervejs.
Selvom hans død blev erklæret en ulykke, mistænker mange, at han blev myrdet.
TIDLIGERE LEDER, DIGNITY BATTALIONS MINISTER FOR ANLÆGSARBEJDER I PANAMA
Da general Torrijos døde i Cerro Marta den 31. juli 1981,
opstod der national usikkerhed.
Torrijos var ikke republikkens præsident. Torrijos var regeringschef.
I den overgang overtager general Noriega Nationalgarden,
som senere blev kaldt Forsvarsstyrkerne. Det var ham, der beordrede overgangen.
Han blev leder af den panamanske forsvarsstyrke
og kunne til sidst konsolidere magten og blive diktatoren.
Han var ikke præsident, men han var hovedpersonen,
diktatoren i Panama.
Han vidste meget om, hvor pengene var og om rige mennesker
og blev indblandet i alle mulige former for korruption.
Det værste var nok narkotikasmugling.
Noriega kunne bruge Panama som transitsted for narkotika.
Så han havde kontrol over vandvejene.
Med Colombia, at komme ind i Miami, ruter ind i Europa.
Og han udviklede det netværk i samarbejde med personerne
fra de forskellige karteller, og det fik han god betaling for.
Hvis kartellerne vil have sikker passage gennem kanalen eller støtte,
kan han arrangere det.
For kartellerne er det et vigtigt forhold at have.
Så det var et perfekt tilflugtssted for narkotikasmugling
og andre former for korruption.
Vores land var blevet meget bekymret for narkohandlen.
I 1986 beordrede præsident Reagan CIA
til at få bedre efterretning om, hvordan man ender smuglerorganisationerne.
Vi stiftede Panama Task Force for at få bedre efterretninger.
Det var situationen,
da jeg ankom der på min anden udsendelse, i 1986.
Jeg bad ambassaden om at give mig en liste over firmaer, de handler med.
Jeg ville rapportere, hvor mange der var forbundet til Noriega.
Det var de allesammen.
Noriega havde kløerne i dem, så jeg ville forbyde handel med de firmaer
og importere det fra USA.
Jeg troede, min mission var at vælte Noriega,
så Noriega og jeg blev ærkefjender.
De fleste vil ikke have fremmede tropper i deres land,
og til sidst irriterer det dem.
Snart begyndte Noriega at tvivle på, om vi var de bedste partnere,
de bedste venner at have,
og begyndte at modsætte sig på forskellige måder.
NATIONAL SIKKERHEDSRÅDGIVER FOR REAGAN
Poindexter bad general Noriega om at gribe ind
på vegne af kontraer i Nicaragua.
Han bad endda Noriega om at udlåne en del af Panamas territorium
til at træne kontraer til at kæmpe i Nicaragua.
General Noriega sagde, at det ville han ikke tillade.
De så general Manuel Antonio Noriega som en forhindring
for materialisering af de geostrategiske og politiske mål.
Han blev antagonistisk og endda konfronterende
og næsten krigerisk over for USA.
Og han underminerede vores mellemamerikanske politik.
Denne machete repræsenterer det panamanske folks værdighed og mod.
Det siger, ikke ét skridt tilbage.
Og han begyndte at undertrykke
og udelade det politiske etablissement i Panama.
Han begyndte at torturere og dræbe sine politiske modstandere.
På et tidspunkt vidste vi, at vi ikke kunne vende det blinde øje til.
Vi skulle gøre noget ved det.
Og så blev det besluttet, at vi ville afbryde forholdet med ham.
Præsident George Bush Senior stoppede økonomisk og militær hjælp til Panama,
så det hele løb løbsk.
I 1988 blev Noriega tiltalt for narkosmugling i USA.
NORIEGA NR. 1 MÅL
Det er en helikopter, USA oprindeligt leverede,
men lederen, som er sigtet for narkosmugling,
flyver stadig rundt i sit land.
General Manuel Noriega er hærfører og Panamas mest magtfulde mand.
Som leder af operationsgruppen skulle jeg til møderne i Det Hvide Hus.
Det Nationale Sikkerhedsråds møder.
Målet var at få ham til at træde fredeligt tilbage fra magten
og overlevere den til en demokratisk regering på et tidspunkt.
Skal Noriega ud?
Jeg vil gerne have ham ud. Vi vil gerne have ham ud derfra.
I 1989 var der et kupforsøg
i marts samme år af nogle af hans egne militærmedlemmer,
og de blev dræbt, henrettet.
Noriega var i lang tid på CIA's lønningsliste,
og han ved en del om propaganda.
Han har igen afvist et forsøg på at afsætte ham.
Selvom USA vil have ham til at gå af,
har han stadig et stærkt greb om magten.
Vi ville ikke have et kup.
Vi gav dem ikke våben eller trænede dem på nogen måde.
Vi overtalte militæret til at presse Noriega til at gå af.
Kurt Muse var en amerikaner, hvis familie var rejst til Panama.
Hans far havde en grafikvirksomhed, og han arbejdede for sin far.
Hans børn gik på panamanske skoler.
Han var en del af samfundet der. Integreret i det panamanske samfund.
Men ligesom hans panamanske venner
blev han meget bekymret over Noriegas magtmisbrug.
De kaldte sig "Radio Voz de la Libertad".
De opdagede, at de kunne opfange
kommercielle radioudsendelser fra kommercielle radiostationer
fra centrum af Panama City og overtage og kapre signalet
og sende deres eget program.
På det tidspunkt sendte de sporadisk
meget korte beskeder, som var mod Noriega og for demokrati.
Frihedens Stemme.
Og vi gav dem penge, midler til at leje safe houses
i centrum af Panama City forskellige steder,
hvor vi gav dem det nyeste udstyr,
der kunne programmeres til at overtage stationer når som helst.
Så besluttede vi, at vi ville bruge denne kapacitet
til at gå op mod Noriega, fordi vi vidste, han ville snyde.
Han ville manipulere med valgprocessen.
Vi satte vores udstyr op og ventede på valgdagen.
Og på valgdagen modtog vi resultaterne fra exit polls,
og så læste vi det manuskript, vi havde skrevet.
"Opråb! Haster!
Vi afbryder udsendelsen
for at give jer de rigtige valgresultater baseret på exit polls."
Og vi gennemgik hurtigt de oplysninger, vi havde modtaget
fra exit polls, og lukkede ned og overvågede
panamansk militær kommunikation for at sikre, at de ikke ledte efter os.
Det virkede fint.
Vi brugte meget af eftermiddagen og en del af aftenen på beskeder
og på at opsnappe deres radiokommunikation.
Men til sidst skete der det, at Noriega stoppede optællingen.
En dag eller to senere annullerede han valget.
Hans grund til at annullere det var udenlandsk indblanding.
Batallones de la Dignidad var en vigtig gruppe panamanske borgere,
der frivilligt besluttede at organisere sig som en civil milits,
som en støtte til forsvaret.
Vi ønskede at forhindre en udenlandsk militær indgriben.
Jeg er Amadís Jiménez De Sandoval.
Jeg var kaptajn i forsvarsstyrken under invasionen.
OBERST, PANAMAS FORSVARSSTYRKER
Jeg har kendt Benjamín Colamarco i mange år.
Og ligesom mange unge mænd i hans tid var han en meget idealistisk mand.
Og jeg tror, han troede meget på nationalisme og Panamas suverænitet.
Han ledte Batallones de la Dignidad.
Efter valgresultaterne blev annulleret,
og der var mange civile demonstrationer,
havde Noriega sagt til det panamanske forsvar
og til Batallones de la Dignidad,
at de skulle angribe de mænd, der var lovligt valgt.
En af dem var Billy Ford.
Han blev angrebet på gaden, livvagt-chaufføren blev dræbt,
og Ford blev alvorligt såret.
Vold i Panama i dag, da Noriega-tilhængere
angreb oppositionsledere og deres tilhængere.
Oppositionens præsidentkandidat Guillermo Endara blev slået bevidstløs.
Hans vicepræsidentkandidater blev også hårdt såret.
Men han viste sit sande jeg. Han viste, at han var diktator.
Og det var begyndelsen på enden for ham.
FORBRYDER-REGERING VIL USA GRIBE IND?
Jeg blev udsendt til en specialenhed.
Den blev kaldt Joint Intelligence Fusion Cell.
Enhedens mandat var at finde, fikse og forudsige Noriegas træk.
Vi blev sendt ned som et hold i november for at gøre det.
Jeg løb ned ad Amador Causeway,
som er i det samme område, som hans hovedkvarter lå.
Jeg talte med vagterne for at få oplysninger,
og så rapporterede jeg alt det tilbage.
Da jeg ankom, begyndte jeg at udvikle et netværk
af kilder, der måske havde set eller hørt, hvor Noriega var,
så vi kunne forudsige alle hans træk.
Jeg vidste, han havde elskerinden Vicky Amado,
og jeg tog på en af de neglesaloner, hun kom på
for at se, om jeg kunne opsnappe rygter.
Og der var også et hjem, han besøgte, som var kendt for at være heksens hjem.
Han var meget involveret i voodoo, der hedder santería på spansk.
Han troede, at de kræfter ville blive overført til ham
gennem disse ritualer og give ham flere kræfter.
FORT CLAYTON, PANAMA 16. DECEMBER 1989
Vi holdt julebal,
og vores kommandør, general Cisneros, stoppede ballet.
Jeg gik op til mikrofonen og sagde: "Jeg er ked af at aflyse ballet,
men der er sket noget, og jeg beordrer alle officerer
til at sætte jeres familier af og komme tilbage til basen."
Jeg fik besked om, at der var sket noget, hvor marineløjtnanten blev dræbt.
Han var gået ud med to andre venner.
De kom forbi det panamanske hovedkvarter med en vejspærring.
Der bad de ham stoppe.
Han løb gennem blokaden. De skød ham ihjel.
Jeg fik en pålidelig historie, da de briefede Bush.
De sagde, at før den marinesoldat blev dræbt,
var der en flådeløjtnant, som ikke burde have været der, med sin kone.
Han kørte det samme sted, og de stoppede ham.
De fik ham ud, slog ham og ragede på hans kone.
Da beordrede Bush, at operationen skulle udføres.
Den blev kaldt "Just Cause".
Panamanerne kaldte den den "amerikanske invasion".
Det kalder jeg den, den "amerikanske invasion af Panama",
for det var det.
19. DECEMBER 1989 KL. 22.00
Jeg kom hjem omkring klokken 22 og fik et opkald
fra kaptajn Moisés Cortizo…
…hvis base var i Fort Amador.
Kaptajn Cortizo sagde til mig:
"Benjamín, der skete noget mærkeligt.
Vi har mistet kommunikationen med den amerikanske enhed
fra den amerikanske hær i Panama."
Den aften, da vi ankom og passerede kontrolpostens lys,
var de i stykker, og der var ingen soldat ved kontrolposten,
hverken fra Panama eller USA.
Og hele venstre del af basen, hvor amerikanerne var,
som var den amerikanske flådes kommandopost, var mørk.
Helt sort.
Jeg var kommandochefsergent
i den amerikanske infanteribataljon udstationeret der,
femte bataljon, 87. infanteri.
Delta Force deltog i invasionen af Panama
i Operation Just Cause af et par grunde.
Den første var, at havde de forfulgt Noriega i månedsvis.
Den anden var Kurt Muse.
Muse, som havde været med i den panamanske gruppe
Voz de la Libertad.
Han var rejst til USA og var vendt tilbage til Panama.
Gruppen var blevet forrådt af en de kendte,
og de havde anholdt Kurt og sat ham i fængsel.
Kurt blev holdt i Modelo Fængsel i Chorrillo,
lige over for deres comandancia, PDF's hovedkvarter.
Det blev klart for USA's regering,
at det første skridt i invasionen var at få Kurt ud.
Den mission hedder Acid Gambit.
Til Operation Just Cause blev jeg udsendt til en særlig missionsenhed.
En særlig missionsenhed er hærens
udpegelse af forskellige enheder, der er klassificerede.
Delta Force er vores troppers elite.
De kan gå ind i enhver situation og håndtere den og komme ud.
Vi ville have Kurt Muse ud af fængslet i sikkerhed,
fordi jo længere han var der, jo mere udsat var han.
Folk fra Delta
havde brygget på det her i lang tid.
Jeg kendte Lee, da han gennemgik udvælgelsen
til operatøruddannelsen på Delta.
De landede oven på Modelo fængsel
kæmpede sig indenfor
og sprængte døre og celler op
med sprængstoffer, de havde til formålet,
hjalp Kurt Muse op og satte ham i en helikopter.
Men da de lettede, blev de beskudt.
Den blev ramt og styrtede ned på gaden.
Militæret sendte forstærkninger ind.
Der var skyderier. Vores pansrede mandskabsvogn
kørte derop, reddede ham og kørte ham tilbage til hærbasen.
Det var en dramatisk flugt fra fængslet.
To fra Delta Force blev skudt,
men alle overlevede, og det endte lykkeligt.
På en skala fra et til ti er det ti.
MIDNAT
I mellemtiden ville resten af bataljonen flyve ind til Fort Amador
og sikre det, og så startede operationen.
Operationsplanen havde samtidige angreb
på Kanalzonen, Fort Amador,
den panamanske lufthavn, Torrijos, Fort Cimarron,
og Rio Hato, som var helt oppe nordpå for sig selv.
De fik den 82. luftbårne division til at komme ned.
SEALs fra flåden var fløjet med faldskærm ind i Panamá Viejo
Desværre var der lavvande på det tidspunkt.
Og når det sker, er tidevandet langt væk fra fastlandet,
og desværre mistede vi fire SEALs ved den begivenhed,
men det var en meget kaotisk tid.
For os var det ingen invasion, men en tur ud af bagdøren.
Sandheden er, at grænsen mellem Panama-basen
og den amerikanske hærs base var gaden.
De skulle krydse gaden for at invadere.
Det vigtigste var straks at fjerne
enhver af de panamanske forsvarsstyrker i byen
og isolere dem og slå dem ud.
Comandancia'et blev sprængt i tusind stykker.
Det blev ramt af et AC-130-kampfly, der beskød det og smadrede stedet.
Senere blev det ryddet af hærens rangers.
Vi vidste, Noriega ikke var der, ellers var vi gået ind
til fods i stedet for at smide bomber og raketter fra luften.
Så det blev stort set ødelagt, da operationen startede.
Der skete flertallet af dødsfaldene
i kampen mod deres comandancia.
Da gik der ild i de fattige huse der.
Uanset hvor man var i byen, kunne man se lysstrålen,
som branden i El Chorrillo skabte.
Vi vidste ikke, om vores hus ville være der, når vi kom tilbage.
Det var meget skræmmende.
Vi brændte Chorrillo ned.
Tolv gader, lidt mere.
Folk strømmede bare ud derfra.
De bygninger blev bygget af franskmændene under det franske kanalprojekt.
Det var fyrretræ fra Savannah, Georgia.
Hvis du nogensinde har set fyrretræ brænde. Det er bare…
Og hvis du var langsom, gammel, handicappet eller lille,
kom du ikke ud fra det sted.
Den 19. december om aftenen…
Jeg var leder af Coco Solo Marineinfanteri.
Jeg var lige blevet kaptajn,
og den dag overtog jeg kommandoen over det nye kompagni.
Jeg kendte ikke engang enhedens telefonnummer.
Jeg kendte ikke navnene på soldaterne der.
Soldaterne i den enhed var meget unge.
De var 18, 19, 20-årige unge, og da bombningen startede,
var de meget bange. De havde omringet os.
Så siger soldaten ved siden af mig: "Kaptajn, gå ikke udenfor.
Du bliver dræbt."
og jeg sagde til soldaten: "Vi kan kun prøve at redde os selv,
fordi fjendens styrke mod os er langt overlegen.
Så jeg vil forsøge at overgive mig."
Da jeg ville overgive mig og komme ud, sprang en håndgranat i luften.
Vi smed os. Han fandt ikke dækning i tide, og han blev ramt af granaten.
Han døde i mine arme.
Der er rapporter om, at i de første timer alene
blev over 480 bomber detoneret i hovedstadsområdet,
især i området El Chorrillo.
Efter min mening var kampene forbi på en time.
Jeg var i Davis fangelejr.
Jeg vidste ikke, at Panamas nye præsident var præsident Endara.
Den nye regering, der blev indsat ved invasionen,
blev ledet af kandidater, støttet af USA, fra det annullerede nationale valg.
Endara kaldte det…
Det viser sig, at præsident Endara talte med Cisneros
og spurgte ham om mig.
Da mødtes jeg med general Cisneros i et safe house i Fort Davis.
Han havde had i øjnene, da han kom ind.
Ingen kan lide at blive invaderet og skudt ned.
Dengang var jeg vred,
og jeg sagde, at jeg ville tilbage til fangelejren,
og jeg ville ikke deltage i noget som helst.
Men jeg sagde: "Det er slut nu.
Noriega er på flugt. Han har forrådt jer alle.
Der er ingen grund til mere død og ødelæggelse.
Du skal hjælpe mig."
Cisneros fortæller mig, at der var brand i El Chorrillo,
og at mange endte med at blive hjemløse.
De andre amerikanske generaler ville bombe Colón,
og de planlagde at bombe Colón den aften.
Han bad mig hjælpe med at få officerer og tropper i Colón til at overgive sig.
Vi var enige om at undgå unødvendige blodsudgydelser.
Så foretog vi et opkald sammen.
De taler til mig. De taler med kaptajn Cisneros.
Og han beder dem meget respektfuldt, på en korrekt måde, om at overgive sig,
fordi han vil undgå at bombe byen Colón.
Jeg sagde: "Jeg bomber jer ikke, hvis I opgiver alle våben.
Flag med et hvidt flag, så kommer ingen til skade."
Der gik nogle timer, og officererne gik ud mod de amerikanske troppers kontrolpost.
Og ved det undgår de bombningen af Colón.
Det skete med cirka 75 % af de panamanske styrker.
De overgav sig den tredje dag.
Før Operation Just Cause
forlød det i alle rapporter, vi modtog: "Vi ved, hvor Noriega er døgnet rundt.
Sig, hvornår, så siger vi, hvor han er."
Da vi kom derned, vidste ingen, hvor han var.
De, der sporede ham, havde set, at han havde været til møder
på Atlanterhavssiden i Colón.
Så kom han til Stillehavssiden,
hvor han var på et hotel ved lufthavnen, og så mistede de færten af ham.
Vi fandt ud af, at ingen vidste, hvor han var,
fordi han var på en bordel, da Just Cause begyndte.
Han så flyet, lydene og eksplosionerne, og han gik i skjul.
Noriega var en klog mand. Han vidste, at vi ville dræbe ham,
fordi vi ville dræbe ham, og havde vi kunnet fange ham
hvor som helst under kampene, var han død.
Så han var på farten og gemte sig.
Han var i civilt tøj med en chauffør, der blev med ham.
Han kunne ikke blive noget sted længe, for Delta var efter ham.
Vi lavede over 20 missioner på seks dage
de steder, hvor han nok havde været, eller hvor han efter sigende var.
Men det var det samme overalt, ingen Noriega.
QUARRY HEIGHTS, PANAMA 21. DECEMBER 1989
Jeg tænkte, at Noriega var
for meget kujon til at løbe ind i junglen.
Han var alt for magelig.
Han elskede elskerinden, Vicky Amado, for meget.
Og så begyndte jeg at få en idé om,
at Vicky Amado måske vidste, hvor han var i det kaos, der var opstået.
Jeg tog de gule sider. Dengang havde vi gule sider,
og jeg ledte efter familien Amados hus, og jeg ringede op.
Det var sent den 21. december.
Hendes mor, Norma, tog telefonen, og jeg præsenterede mig som Maria,
og jeg havde en besked fra Manuel Noriega til Vicky.
Vicky kommer til telefonen,
og hun er stakåndet og spørger: "Er han i sikkerhed? Hvor er han?"
Det fortalte mig, at ingen af dem vidste, hvor Noriega var.
Så jeg fortalte Vicky, at beskeden fra Manuel var,
at hvis hun ikke følte sig tryg,
kunne hun kontakte mig, Maria, og jeg ville hjælpe hende i sikkerhed.
Sådan endte samtalen den 21.
Om eftermiddagen den 22. december modtog jeg et opkald.
Hun frygtede for sit liv.
Jeg sagde, jeg ville arrangere at hente hende.
Den 23. december mødte jeg hende det foreskrevne sted.
Men da hun bemærker, at køretøjet kører ind i den gamle kanalzone,
og vi nærmer os en militærport,
ser hun på mig og siger: "Hvor skal vi hen?"
Og jeg sagde: "Til et sikkert sted."
Jeg fortalte hende, at jeg ikke var Noriegas allierede.
Jeg var på de amerikanske styrkers side,
og det var på tide, at Noriega blev stillet for retten,
og landet havde brug for hendes støtte, for at det kunne ske.
I de næste par dage
begyndte hun at føle, at hendes rolle var meget vigtig,
og hun havde sine børns liv at tænke på,
og det, tror jeg, var det vigtigste for hende.
Vicky Amados undergang var, at hun elskede at være en del af eliten.
Hendes mor, Norma, bestyrede en bar
og lavede ofte mad til Noriega, fordi han frygtede at blive forgiftet.
Så det var Vickys mor.
Vicky derimod levede bare det liv,
hun aldrig havde haft mulighed for at leve,
før hun mødte med Manuel Noriega.
Interessant nok vidste vi ikke, hvor Noriega var,
da jeg tog Vicky med til det safe house. Det var den 23. december.
VATIKAN-AMBASSADEN, PANAMA JULEAFTEN, 1989
Om aftenen den 24. december
ringer Noriega til nuntiaturen og beder om at få et tilflugtssted.
Noriega søgte tilflugt i nuntiaturen,
fordi det er et fristed, der er oprettet af den katolske kirke.
Paven sagde: "Ingen kan blive rørt, så længe de er i pavens nuntiatur."
Han havde ringet fra en isbutik.
Herovre er parkeringspladsen.
Ved siden af ligger Vatikanet.
Kan du se de to mænd inde på p-pladsen på den åbne del der?
Lige overfor skulle Noriegas værelse være.
Der bor Noriega, lige der.
Du er jo omringet…
Der er folk, der sagde, at da han kom ind på Vatikanets ambassade,
var han klædt ud som nonne. Andre siger, han var klædt ud som kvinde.
Så er der en tredje version, der forlyder,
at Fader Villanueva fik ham ind i nuntiaturen. Jeg ved det ikke.
Vi tog straks derhen. Vi er de første til stede.
Vi sikrede ambassaden for at forhindre ham i at flygte,
og der var mange koncentriske cirkler af sikkerhed omkring os.
Vi havde omringet ham.
Vi oprettede kommunikation, en direkte linje den 26., 27. december,
fra det safe house ind i nuntiaturen, så vi havde direkte kontakt,
telefonsamtaler mellem Vicky og Noriega.
Vi aflyttede telefonen, og jeg hørte Noriega tale med Vicky Amado.
Samtalen mellem hende og Noriega var stort set:
"Du kan ikke blive der for evigt."
I mellemtiden, mens han taler med ham af og til,
øger vi presset.
Store hærhøjttalere, der spiller vildt høj rockmusik.
Den bedste var "I Fought the Law and the Law Won." For fuld drøn.
Vi vidste, hvilket værelset han var i, så vi stillede højttalere tæt på muren,
lige der for fuld drøn dag og nat uden pause.
FN vedtog en resolution, der kaldte USA's invasion af Panama
en "åbenlys krænkelse af international lov".
Afstemning endte 75 til 20.
FN's Generalforsamling
godkendte resolutionen 44/240,
hvilket viser, at den amerikanske regering
dengang under præsident Bush overtrådte international lov
og krænkede Republikken Panamas suverænitet.
Den morgen gik jeg til hovedkvarteret.
På vej tilbage var der mange mennesker
1,5 km fra nuntiaturen. Det var demonstrerende panamanere.
Da de så min bil, råbte de… Jeg var meget populær dengang.
De sagde: "Bare luk os ind. Vi hiver Noriega ud."
Jeg tog tilbage og ringede til nuntiaturen:
"Der er en stor gruppe panamanere derude, der vil ind og tage sig af Noriega."
Han var med og kaldte på Noriega fra soveværelset ovenpå.
Han fortalte mig følgende:
"Jeg sagde til Noriega, hvis du ikke overgiver dig,
kommer de ind og hænger dig ligesom Mussolini.
Det er det, der sker,
hvis du ikke overgiver dig til Cisneros, for han skal beskytte dig,
når du er i hans varetægt." Det var sandt.
Før det havde jeg talt med Vicky om,
hvilken slags mand Noriega var, og hun sagde, han var en meget stolt mand.
Han var meget glad for og stolt af sine militære bedrifter,
og han kunne ikke lide ydmygelser.
Og da fik jeg den idé, at vi måske kunne bringe ham ud i uniform,
så han kunne komme ud og ikke mærke ydmygelsen.
Og samtalen med Noriega var: "Tag din uniform på.
Kom ud af nuntiaturen, og din stolthed er genoprettet.
Du kan bare ikke blive der, som det er nu."
Vi havde vores militære styrker, der var taget til en af Noriegas boliger
for at hente uniformen og stryge den og få den klar og ren for ham,
og den blev leveret sådan.
Da gardinet var oppe, gik han med til at komme ud.
En af de ting, han sagde, var:
"Jeg overgiver mig til general Cisneros."
Jeg sagde det til general Thurman.
Han sagde: "Du bør ikke være der." Så jeg var ikke ved porten.
Specialstyrken var der for at tjekke ham, og jeg blev tilbage.
Kl. 20.50 kom Noriega ud af nuntiaturen i sin militæruniform.
Så han kom ud. Vi prøvede at virke rolige for ikke at skræmme ham.
Jeg ville ikke have, at han gik i panik og vendte om,
så ville vi være tilbage til starten.
Han kom ud gennem porten. Jeg greb fat om hans overarm
for at vende ham og visitere ham.
Han spurgte: "Hvor er general Cisneros?"
Og jeg sagde: "Lige derovre på den anden side."
Vi gav ham håndjern på og gik hen til en helikopter.
Jeg var der, da de lagde ham i håndjern.
Han troede, vi ville smide ham ud af helikopteren.
Derfor fik han håndjern på. Det var derfor.
Han begyndte at sige "åh".
Han var bange. Den kujon, han er bare en kujon.
Det var først, da Noriega forlod nuntiaturen,
og jeg så ham blive overdraget til DEA-agenterne,
at jeg drog et lettelsens suk.
Der var mange komponenter i Just Cause. Det gik ikke perfekt. Folk begik fejl.
Nogle gange spiller fjenden ind, og vejret spiller ind,
og ødelagte køretøjer spiller ind, så intet er perfekt.
Men for operationens omfang var det utroligt, hvordan den blev udført.
Mht. invasionen af Panama, militæroperationen,
fortryder jeg ikke, at jeg deltog.
Jeg er glad for det, for jeg ved, jeg reddede mange liv.
Hvad der var en overraskelse for os, eller i det mindste for mig,
var, at Noriega havde arbejdet til sidste øjeblik med CIA.
At jeg satte mit liv på spil, at min militærenhed nær blev dræbt.
Det var meget bittert at finde ud af, at indtil sidste øjeblik
havde han arbejdet for fjenden, der angreb mig.
Det er svært at se folk ved siden af en dø.
Det, der står meget klar for mig,
er, at der ikke er nogen god krig, og der ikke er nogen dårlig fred.
Det står mest klart.
Vi kender stadig ikke antallet af dødsfald under invasionen.
Vi beregner antallet til 2.000, 3.000 døde.
Men der var ingen optegnelser.
Noriega blev idømt 40 års fængsel som USA's fange.
Så kom han i fængsel i Frankrig, da en fransk lov blev overtrådt.
De løslod ham til Panama,
og de satte ham i et tidligere kanalzone fængsel,
så opdagede de, han havde kræft, og han døde.
Men jeg synes, Noriega blev behandlet meget bedre, end han fortjente.
Noriega var en ond mand.
Panama er en succeshistorie, fordi de har været demokratiske.
De overtog kanalen.
De har passet den godt og tjent penge.
Men vi må sørge for
ikke at deltage i militære overtagelser fremover.
De medfører ikke kun, at mange unge soldater dør,
men de medfører også et tab af rigdom og status i verden.
Så forhåbentlig er tiden med at invadere andre lande forbi.
DET OFFICIELLE ANTAL AF PANAMANSKE DØDE UNDER OPERATION JUST CAUSE ER 514
23 AMERIKANSKE SOLDATER OG TRE AMERIKANSKE CIVILE BLEV OGSÅ DRÆBT
GENERAL MANUEL NORIEGA AFSONEDE 17 ÅRS FÆNGSEL
Tekster af: Pernille G. Levine