PANAMÁ, PANAMA, 20. PROSINCA 1989.
Predsjednik je poslao američke vojnike
na izvršenje unaprijed pripremljene akcije u Panami za spašavanje Amerikanaca,
uspostavu demokratskog procesa,
očuvanje Sporazuma o Panamskom kanalu
i uhićenje Manuela Noriege.
SAD je izgradio Panamski kanal i godinama upravljao njime u svojstvu vlasnika,
sve dok Carterova vlada nije potpisala sporazum i prepustila ga Panami.
Tad je Manuel Noriega došao na vlast.
On je radio za vladu SAD-a,
manje-više u ulozi borca protiv narkotika,
no istodobno je pomagao krijumčarima droge.
Predali smo kanal Panamcima,
ali to nismo mogli učiniti dok je na vlasti diktator Noriega,
koji je bio vrlo moćan i umiješan u krijumčarenje droge.
Prije izvršenja Pravednog cilja
dobili smo informaciju da uvijek znaju gdje je Noriega.
No kad bismo došli onamo nitko nije znao gdje je on.
I to je bilo to, taj veliki cilj, Noriegu,
nismo mogli naći.
I tako je počeo lov.
CIA
POVJERLJIVO
VRHUNSKI ŠPIJUNI
OPERACIJA PRAVEDAN CILJ
PANAMSKI KANAL, PANAMA
Panamski kanal povezuje Tihi i Atlantski ocean, a otvoren je 1914. g.
Izgradio ga je SAD, probijajući se kroz kilometre džungle
i dovodeći tisuće radnika, čak i iz Kine i Italije.
Panamski kanal dovršen je 1914. godine.
Prije te iste godine
SAD je uvjerio Panamu da se osamostali od Kolumbije.
Područje na kojem je kanal najuža je točka
između dva oceana.
Razina mora nije ista, no to je bio najuži dio.
Francuzi su pokušali izgraditi kanal,
no nisu ga uspjeli dovršiti zbog malarije i drugih problema.
Mi smo to preuzeli i SAD ga je uspješno dovršio.
Vlada SAD- stvorila je Zonu kanala,
široku 30-ak i dugu 60-ak kilometara.
Dogovor u vezi s Panamom i kanalom, a to je bilo kontroverzno,
jest da je taj kanal zapravo bio vlasništvo SAD-a.
Zona kanala imala je svoju vladu, svoje zakone i svoje zatvore.
Ako bi Panamac vozio autocestom koja je prelazila kanal,
bio bi unutar jurisdikcije SAD-a.
Zato je to postalo kontroverzno,
a onda se umiješao Carter
i pristao na prepuštanje Zone Panamcima.
Po ovim sporazumima Panama će igrati sve važniju ulogu
u upravljanju i obrani kanala sljedeće 23 godine.
A poslije toga SAD će i dalje moći odgovarati na svaku prijetnju
neutralnosti i otvorenosti kanala.
Poslije potpisivanja ugovor s Carterom
otvorili smo poseban odjel koji smo zvali Zajednički sporazum.
Zapovijedao sam time.
Bio sam zapovjednik SOUTHCOM-a.
Panama je morala prihvatiti našu vojsku ondje
te to da upravljamo kanalom do 2000. godine.
Imao sam 12 000 vojnika.
Ali imali smo još oko 12 000 civila vezanih za vojsku
i još oko 20 000 Zonaca, američkih državljana.
CIA i vojska SAD-a
bili su najveći dioničari u Panami.
Panama je vrlo važna SAD-u, osobito zbog Panamskog kanala
i zbog sve te trgovine koju kanal omogućava.
Za nas je to ključno.
Sporazum o Panamskom kanalu potpisan je s Torrijosom.
Torrijos je bio diktator.
Vrlo karizmatičan tip, veliki nacionalist, vrlo popularan.
S njim smo dobro surađivali.
Noriega je bio njegov šef obavještajne službe.
Recimo, prepoznao je važnost propagande
i prijevare i izvora i mreža obavještajaca.
Zvali su ga „Ananas” jer je od malih nogu imao rohavo lice.
Cijelo mu je lice bilo puno toga.
To je bio uvredljiv nadimak.
Sigurno mu nije bi drag, ali tako je bilo.
Manuel Noriega imao je vrlo zanimljivo djetinjstvo i mladost.
Bio je sin sluškinje, a njegova majka uvijek se trudila
da mu omogući što bolji život.
Poslali su ga u Vojnu akademiju u Peruu,
gdje mu je sjajno išlo.
U Panamu se vratio kao poručnik,
dodijelili su ga Omaru Torrijosu,
a Torrijos ga je uzeo pod svoje okrilje i postao mu mentor.
Taj se odnos sve više razvijao.
Godine 1971. postao je šef obavještajne službe.
Mnogo nam je pomogao za vrijeme ratova u Srednjoj Americi.
Podupirao je našu regionalnu politiku i omogućavao pristup teškim metama,
što smo jako cijenili.
Borci za slobodu u Nikaragvi
mogu pobijediti za demokraciju u Srednjoj Americi.
Ali našu potporu trebaju odmah. Sutra će biti prekasno.
U to vrijeme u Srednjoj Americi
bili smo umiješani u borbu sa sandinistima.
Njih su podupirali Kubanci,
a Kuba je bila satelitska država SSSR-a
pa smo bili jako zabrinuti.
Noriega je imao dobre odnose s Kubancima.
Davao nam je informacije koje je dobivao od svojih ljudi.
No igrao je za obje strane i vjerojatno prodavao informacije
o tome što mi radimo.
Nismo bili sigurni koliko je on pouzdan.
Znao sam da CIA Noriegi plaća 200 000 dolara na godinu za informacije.
Noriega jest primao naknadu za to.
Primao je naknadu za prikupljanje informacija,
za pripremu opreme koju smo trebali
da bismo došli do teških meta.
Ali imali smo problem s Noriegom i korupcijom.
Poznavao je zemlju. Poznavao je sve velike igrače.
Bio je vrlo važan bio panamske vlade u to vrijeme, osobito blizak s Torrijosom.
Omar Torrijos poginuo je u plamenom padu aviona.
TORRIJOS POGINUO U PADU AVIONA
Okolnosti su još nejasne.
Vlasti javljaju da se avion zabio u planinu.
No očevici kažu da je eksplodirao u letu.
Iako su to proglasili nesrećom,
mnogi sumnjaju da je žrtva atentata.
BIVŠI VOĐA BATALJUNA DOSTOJANSTVA MINISTAR JAVNIH RADOVA U PANAMI
Kad je general Torrijos poginuo u Cerro Marti 31. srpnja 1981, godine,
u zemlji je nastala velika nesigurnost.
Torrijos nije bio predsjednik republike. Bio je šef vlade.
U tom prijelaznom razdoblju Noriega je preuzeo Nacionalnu gardu
i preimenovao je u Obrambene snage.
On je zapovijedio taj prijelaz.
Postao je vođa panamske obrambene vojske
i tako uspio učvrstiti položaj i snažno zauzeti vlast.
Nije bio predsjednik, ali bio je najvažniji ondje,
bio je diktator Paname.
Dobro je znao gdje je novac i poznavao je sve bogataše
pa se umiješao u razne oblike korupcije.
A najgore je vjerojatno što je krijumčario drogu.
Noriega se Panamom koristio za krijumčarenje droge.
Nadzirao je vodene putove.
Iz Kolumbije je droga išla u Miami, slali su je i u Europu.
Tu je mrežu razvio surađujući s pojedincima iz raznih kartela,
za što je bio vrlo dobro plaćen.
Ako kartelima treba siguran prolaz kanalom ili zaštita,
on to može srediti.
Za kartele je to vrlo važan odnos.
To je savršena luka za krijumčarenje droge
i druge vrste korupcije.
Naša zemlja jako se zabrinula zbog tog krijumčarenja droge.
Godine 1986. predsjednik Reagan zapovijedio je CIA-i
da prikupi bolje informacije za zaustavljanje tog krijumčarenja.
Oformili smo Panamsku jedinicu za prikupljanje tih informacija.
Takva je bila situacija
kad sam ovamo došao po drugi put 1986. godine.
Od veleposlanstva sam tražio popis tvrtka s kojima posluje
i htio sam znati koliko je njih povezano s Noriegom.
Sve su bile povezane s Noriegom.
U svima je imao kandže
pa sam htio zabraniti suradnju s tim tvrtkama
i tu robu uvoziti iz SAD-a.
Mislio sam da mi je cilj bio da se riješim Noriege.
Noriega i ja postali smo veliki neprijatelji.
Većina zemalja ne voli strane vojnike na svom teritoriju i to im počne smetati.
Noriega se brzo zapitao
jesmo li mi baš najbolji partneri,
najbolji prijatelji
pa nam se počeo svakako opirati.
REAGANOV SAVJETNIK ZA NACIONALNU SIGURNOST
Poindexter je zamolio Noriegu da intervenira
u korist kontraša u Nikaragvi.
Čak je Noriegu zamolio da dio teritorija Paname ustupi
za obuku kontraša kako bi se borili u Nikaragvi.
General Noriega rekao je da to neće dopustiti.
Zato su u generalu Manuelu Antoniju Noriegi vidjeli zapreku
ostvarenju tih geostrateških i političkih ciljeva.
Postao je netrpeljiv, svadljiv,
čak i ratoboran prema SAD-u.
Počeo je podrivati našu politiku u Srednjoj Americi.
Ova mačeta simbolizira dostojanstvo i hrabrost Panamaca!
Kaže da nećemo odstupiti ni koraka!
Počeo je vršiti represiju
političkog establišmenta Paname.
Počeo je mučiti i ubijati svoje političke protivnike.
U jednom trenutku shvatili smo da više ne možemo gledati kroz prste.
Znali smo da nešto moramo poduzeti.
Tad su odlučili da moramo prekinuti odnose s njim.
Predsjednik George Bush Stariji obustavio je ekonomsku i vojnu pomoć Panami
pa se sve otelo kontroli.
Godine 1988. Noriegu su u SAD-u optužili za krijumčarenje droge.
NORIEGA JE META BR. 1
U helikopteru koji su mu dali Amerikanci
vladar optužen za krijumčarenje droge
još leti Panamom.
General Manuel Noriega zapovjednik je vojske
i najmoćniji čovjek Paname.
Kao šef posebne jedinice
išao sam na sastanke u Bijelu kuću,
sastanke Vijeća nacionalne sigurnosti.
Cilj je bio da ga navedemo da se mirno povuče s vlasti
i da zemlju u nekom trenutku prepustimo demokratskoj vladi.
Ne želite Noriegu?
Volio bih ga izbaciti odande.
Godine 1989. dogodio se pokušaj puča
koji su u ožujku pokušali izvesti neki časnici njegove vojske,
no sve ih je pogubio.
General Noriega dugo je bio na platnom popisu CIA-e
i zna propagandne trikove.
Ponovno se obranio od pokušaja da ga svrgnu.
Amerikanci očajnički žele da ode,
no on vlast drži čvršće nego ikad.
Nismo htjeli puč.
Nismo im davali oružje niti ih ikako obučavali.
Samo smo uvjerili vojsku da natjera Noriegu na povlačenje.
Kurt Muse bio je američki državljanin čija je obitelj otišla u Panamu.
Otac mu je imao grafički biznis, a on je radio s ocem.
Djeca su mu išla u panamske škole.
Bio je dio zajednice. Bio je integriran u zajednicu.
Ali i on je, kao i njegovi panamski prijatelji,
bio zabrinut zbog Noriegine zloporabe vlasti.
Zvali su se „Radio Voz de la Libertad”.
Uspijevali su hvatati prijenos
komercijalnih radijskih postaja
iz glavnoga grada i, da tako kažem, oteti signal
i emitirati vlastiti program.
Tad su uspijevali emitirati povremeno,
vrlo kratke poruke protiv Noriege i za demokraciju.
Glas slobode.
Dali smo im novac za unajmljivanje sigurnih kuća
u središtu glavnoga grada, na raznim lokacijama,
davali smo im suvremenu opremu
kojom su se mogli ubaciti u signal radijskih postaja.
Tad smo odlučili da ćemo iskoristiti te mogućnosti
kako bismo se borili protiv Noriege jer smo znali da će varati.
Da će manipulirati izborima.
Postavit ćemo opremu i čekati dan izbora.
Na dan izbora dobit ćemo neslužbene rezultate
i pročitati tekst koji smo pripremili.
„Pozor. Važno.
Prekidamo ovaj prijenos
kako bismo vam javili rezultate izbora na temelju izlaznih anketa.”
A onda bismo brzo pročitali sve informacije koje smo dobili
od izlaznih anketa, sve isključili
i slušali da vidimo traži li nas panamska vojska.
Sjajno je upalilo.
Veći dio popodneva i dio večeri odašiljali smo poruke
i presretali njihove komunikacije.
Ali na kraju je Noriega zaustavio prebrojavanje.
Dan-dva poslije poništio je izbore.
Kao razlog je naveo upletanje strane sile.
Bataljuni dostojanstva bili su djelo
skupine važnih građana Paname
koji su se dobrovoljno prijavili kao civilna milicija,
kao druga linija potpore Obrambenim snagama.
Htjeli smo spriječiti
stranu vojnu intervenciju.
Zovem se Amadís Jiménez De Sandoval.
Bio sam satnik u Obrambenim snagama u vrijeme invazije.
BRIGADIR, OBRAMBENE SNAGE PANAME (U MIROVINI)
Dugo sam poznavao Benjamína Colamarca.
Poput većine mladića iz tog doba bio je veliki idealist
i mislim da je čvrsto vjerovao u ideje nacionalizma
i panamskog suvereniteta.
Bio je zapovjednik Bataljuna dostojanstva.
Poslije poništavanja tih izbora
i velikih prosvjeda civila,
Noriega je panamskoj vojsci
i Bataljunima dostojanstva naložio
da napadnu zakonito izabrane ljude.
Jedan od njih bio je Billy Ford.
Napali su ga na ulici, ubili su njegovog tjelesnog čuvara
i jako ga istukli.
Nasilje u Panami. Pristaše Noriage napadaju vođe opozicije i sljedbenike.
Predsjednički kandidat opozicije Guillermo Endara je u nesvijesti.
I potpredsjednički kandidat teško je ozlijeđen.
Pokazao je pravo lice. Pokazao je da je diktator.
Bio je to početak njegovog kraja.
GANGSTERSKA VLADA HOĆE LI SE SAD UMIJEŠATI?
Dodijelili su me toj posebnoj jedinici.
Združenoj obavještajnoj ćeliji.
Cilj nam je bio da odredimo i predvidimo Noriegino kretanje.
U studenome su nas poslali kako bismo to radili.
Tračala bih Amadorom,
u blizini njegovog stožera,
razgovarala sa stražarima ne bih li nešto doznala
i onda javila što sam doznala.
Kad sam došla, počela sam organizirati
mreže ljudi koji bi mogli znati gdje se Noriega nalazi,
kako bismo predvidjeli njegovo kretanje.
Znala sam da ima ljubavnicu, Vicky Amado,
pa sam otišla u salon za nokte u koji sam znala da dolazi
kako bih čula neke glasine.
Također je često odlazio u kuću
poznatu kao vještičja kuća.
Bio je veliki poklonik Santeríje, vrste vudua.
Mislio je da će dobiti velike moći
preko tih obreda.
FORT CLAYTON, PANAMA 16. PROSINCA 1989. GODINE
Imali smo božićni bal
kad je naš zapovjednik, gen. Cisneros, prekinuo zabavu.
Došao sam do mikrofona i rekao: „Žao mi je što moram ovo prekinuti,
ali dogodio se incident i zapovijedam svim časnicima
da odvezu obitelji kući i vrate se na dužnost u bazu.”
Obavijestili su me o incidentu u kojem su ubili poručnika marinaca.
Izašao je s dvojicom prijatelja.
Prošli su kraj stožera. Naišli su na blokadu na cesti.
Rekli su im da stanu.
Protrčao je kroz blokadu, a oni su ga ubili.
Iz pouzdanog izvora doznao sam
da je poslije tog incidenta u kojem su ubili marinca
ondje bio i mornarički poručnik koji nije trebao biti ondje, sa ženom.
I njega su zaustavili ondje.
Bili su grubi prema njemu, pipali su njegovu ženu,
Tad je Bush naredio tu operaciju.
Mi smo je zvali Pravedan cilj, a Panamci Američka invazija.
I ja ću je zvati američka invazija Paname
jer to je i bila.
19. PROSINCA 1989. 22.00
Vraćao sam se kući oko 22.00 kad sam primio poziv
satnika Moisésa Cortiza…
čija je baza bila u Fort Amadoru.
Satnik Cortizo rekao mi je:
„Benjamine, događa se nešto čudno.
Izgubili smo komunikaciju s američkim kolegom
iz američke vojske u Panami.”
Te noći, kad smo prolazili kontrolnu točku,
svjetla su bila razbijena i nije bilo stražara,
panamskih ni američkih.
Cijela lijeva strana baze, u kojoj su bili Amerikanci,
zapovjedništvo američke mornarice, bila je u mraku.
U potpunome mraku.
Bio sam nadnarednik
bataljuna pješaštva koji se nalazio ondje,
87. pješadijska.
Delta Force sudjelovao je u invaziji na Panamu
i operaciji Pravedan cilj iz dva razloga.
Prvi je bio što su imali ekipu koja je mjesecima pratila Noriegu.
A drugi je bio Kurt Muse.
Kurt Muse, koji je bio pripadnik te panamske skupine
Voz de la Libertad.
Otputovao je u SAD i vratio se u Panamu.
Skupinu je izdao netko koga poznaju.
Uhitili su Kurta i zatvorili ga.
Kurta su držali u zatvoru Modelo u centru, u Chorrillu,
točno preko puta stožera Obrambenih snaga.
Vladi SAD-a postalo je jasno
da prvi korak invazije mora biti spašavanje Kurta iz zatvora.
Taj zadatak zvao se Acid Gambit.
U vrijeme operacije Pravedan cilj
bio sam u posebnoj vojnoj jedinici.
Posebna vojna jedinica
ime je za razne povjerljive vojne jedinice.
Delta Force elitna je skupina.
Mogu uletjeti u bilo koju situaciju, srediti problem i povući se.
Htjeli smo Kurta sigurno izvesti iz zatvora
jer smo znali da je svakim danom u sve većoj opasnosti.
Ptičice iz Delte
to su već dugo pripremale.
Leeja sam upoznao kad je prošao odabir,
kad je prošao obuku Delte.
Sletjeli su na krov zatvora Modelo,
probili se unutra,
raznosili su vrata ćelija
posebnim eksplozivom za to,
zgrabili Kurta Musea i odvukli ga gore u helikopter.
Zapucali su na helikopter.
Oštetili su ga pa je pao na ulicu.
Vojska je poslala pojačanje.
Usred pucnjave poslali smo oklopno vozilo
koje ga je pokupilo i dovezlo u bazu.
Bio je to dramatičan bijeg iz zatvora.
Nekoliko pripadnika Delta Forcea bilo je ranjeno,
ali svi su preživjeli pa je dobro završilo.
Na ljestvici do deset to je bila desetka.
PONOĆ
U međuvremenu su ostatak bataljuna helikopterom prevezli u Fort Amador.
Odande smo krenuli.
Izveli smo istodobne napade
na Zonu kanala, Fort Amador,
panamski aerodrom, Torrijos, Fort Cimarron,
i Rio Hato, koji je bio daleko na sjeveru.
Poslali su 82. zračno-desantnu diviziju.
Mornarički SEAL-i padobranom su se spustili u stari dio glavnoga grada.
Nažalost, bilo je to u vrijeme oseke.
Kad se to dogodi, voda se povuče vrlo daleko od obale.
Nažalost, pritom smo izgubili četvoricu pripadnika SEAL-a.
Bilo je to vrlo kaotično.
Za nas to nije bila invazija, nego prelazak ceste.
Granica između panamske baze
i baze SAD-a bila je samo jedna ulica.
Prešli su je i počeli invaziju.
Najvažnije je bilo da odmah onesposobimo
sve lokacije Obrambenih snaga u gradu.
Da ih izoliramo i onesposobimo.
Zapovjedništvo smo zasuli paljbom.
Tukli smo ih žestokom artiljerijom iz zrakoplova AC-130,
a poslije su došli i rendžeri.
Znali smo da Noriega nije ondje,
inače bismo upali vojnicima, a ne ih bombardirali iz zraka.
Sve smo uništili čim je napad počeo.
Tad je bilo najviše žrtava,
u borbi za zapovjedništvo.
Tad su se zapalile kuće u blizini.
Iz svih dijelova grada mogli ste vidjeli svjetlost
od tog požara u El Chorrillu.
Nismo znali hoće li naše kuće još biti čitave kad se vratimo.
Bilo je to jako strašno.
Chorrillo smo spalili do temelja.
Dvanaest blokova zgrada, malo više.
Ljudi su bježali odande.
Te su zgrade izgradili Francuzi
za vrijeme gradnje kanala.
Bile su od borovine iz Savanne u Georgiji.
Ako ste ikad vidjeli kako gori borovina, znate da to brzo plane.
Ako ste bili spori, stari, imali invalidnost ili bili maleni,
niste mogli pobjeći odande.
Te noći 19. prosinca
bio sam zapovjednik jedinice Coco Solo.
Nedugo prije postao sam satnik
i taj dan preuzeo sam svoju jedinicu.
Nisam znao ni telefonski broj stožera.
Nisam znao ni kako se zovu moji vojnici.
Vojnici u toj jedinici bili su vrlo mladi.
Bili su to mladići stari 18, 19, 20 g. i bojali su se kad je počelo bombardiranje.
Opkolili su nas.
Vojnik kraj mene rekao mi je: „Satniče, ne izlazite.
Poginut ćete.”
Rekao sam mu: „Možemo se samo pokušati spasiti
jer je neprijatelj nadmoćan.
Pokušat ću se predati.”
U tom trenutku kad sam se pokušao predati eksplodirala je ručna bomba.
Pali smo. Vojnik se nije sklonio na vrijeme i zahvatila ga je eksplozija.
Umro mi je na rukama.
Po nekim izvještajima samo je prvih nekoliko sati
na području grada eksplodiralo više od 480 bomba,
osobito oko El Chorrilla.
Po mome mišljenju borba je trajala oko jedan sat.
Bio sam u zarobljeničkom logoru Davis.
Nisam znao da je Endara novi predsjednik Paname.
Novu vladu postavljenu poslije invazije
vode kandidati iz poništenih izbora koje podupire SAD.
Endara je to nazvao…
Predsjednik Endara razgovarao je s generalom Cisnerosom
i pitao ga za mene.
Tad sam se našao s gen. Cisnerosom u sigurnoj kući u Fort Davisu.
Vidio sam mu mržnju u očima.
Naravno, nitko ne voli invaziju.
Bio sam jako uzrujan
i rekao mu da se želim vratiti u zarobljenički logor
te da ni u čemu ne želim sudjelovati.
Ali rekao sam mu: „Gotovo je.
Noriega je u bijegu.
sve vas je izdao.
Nema potrebe za umiranjem i razaranjem.
Trebam vašu pomoć.”
Cisneros mi je rekao da El Chorrillo gori,
da su mnogi ostali bez krova nad glavom,
da drugi američki generali žele bombardirati Colón
te da to planiraju te noći.
Zamolio me da mu pomognem da se časnici i trupe u Colónu predaju.
Složili smo se oko toga da treba izbjeći dalje krvoproliće.
Tad smo ih zajedno nazvali.
Razgovarali su sa mnom i gen. Cisnerosom.
Zamolio ih je, vrlo pristojno i korektno, da se predaju,
da želi izbjeći bombardiranje grada Colóna.
Rekao sam im: „Neću vas bombardirati ako predate sve oružje.
Predajte se pa nitko neće stradati.”
Nekoliko sati poslije
časnici su počeli izlaziti prema američkoj kontrolnoj točki.
Tako su izbjegli bombardiranje Colóna.
Tako je bilo sa 75 % panamske vojske.
Predala se do trećeg dana.
Prije početka Pravednog cilja
dobili smo informacije da u svako doba znaju gdje je Noriega.
„Kad krenete, reći ćemo vam gdje je.”
No kad bismo došli onamo nitko ne bi znao gdje je on.
Pojedinci koji su ga pratili primijetili su da je bio na sastancima
na atlantskoj strani Colóna.
Tad je došao na pacifičku stranu,
u hotel blizu aerodroma,
a onda mu se zameo trag.
Tad smo doznali da nitko nije znao gdje je
zato što je za vrijeme Pravednog cilja bio u bordelu.
Odande je vidio avione i eksplozije
i tad se skrio.
Noriega je bio pametan. Znao je da ćemo ga ubiti
jer ga i jesmo htjeli ubiti. Da smo ga uspjeli uloviti
za vrijeme borbe, bio bi mrtav.
Zato je išao s jedne lokacije na drugu, krio se.
Bio je u civilnoj odjeći, u pratnji vozača,
ali nigdje nije mogao dugo ostati jer mu je Delta bila za petama.
U šest dana išli smo na 20 zadataka
na mjesta na kojima je mogao biti ili na kojima su ga navodno vidjeli.
Ali uvijek bila ista priča. Nije bilo Noriege.
21. PROSINCA 1989. GODINE
Ja sam mislila da je Noriega prevelika kukavica
da bi pobjegao u džunglu.
Previše je volio udobnost.
Previše je volio svoju ljubavnicu Vicky Amado.
Zato mi je palo na pamet
da bi Vicky Amado mogla znati gdje je on usred tog kaosa.
Uzela sam žute stranice, tad smo još imali žute stranice,
potražila gdje ona živi i nazvala je.
Bilo je to kasno 21. prosinca.
Javila se njezina majka Norma.
Predstavila sam se kao Maria
i rekla da imam poruku Manuela Noriege za Vicky.
Vicky se javila
i uzbuđeno me pitala:
„Je li dobro? Gdje je?”
Tad sam shvatila da one ne znaju gdje je Noriega.
Zato sam Vicky rekla da joj Manuel poručuje da se,
ako misli da je u opasnosti,
javi meni, Mariji, pa ću je ja odvesti na sigurno.
Bio je to kraj razgovora 21. prosinca.
Poslije podne 22. prosinca zazvonio je telefon.
Rekla je da se boji da će je ubiti.
Rekla sam da ću je pokupiti.
Našle smo se na dogovorenome mjestu 23. prosinca.
Kad je vidjela da se vozilo približava staroj Zoni kanala
i da prilazimo vojnom ulazu,
pitala me kamo idemo.
Rekla sam da idemo na sigurno.
Rekla sam joj da nisam Noriegina saveznica.
Da sam na strani vojske SAD-a,
da Noriegu treba privesti pravdi
te da njezina zemlja treba njezinu pomoć da bismo to postigli.
Idućih nekoliko dana
počela je shvaćati kako igra važnu ulogu u tome
i razmišljala o životu svoje djece,
mislim da joj je to bilo najvažnije.
Vicky Amado bila je žrtva svoje želje da bude dio visokog društva.
Njezina majka Norma imala je kafić
i znalo se da priprema Noriegeine obroke
jer se on bojao da ga ne otruju.
To je bila Vickyna majka.
Vicky je, pak, živjela onako
kako nije mogla živjeti
dok nije upoznala Manuela Noriegu.
Zanimljivo je što nismo znali gdje je Noriega
kad smo doveli Vicky u sigurnu kuću,
a to je bilo 23. prosinca.
VELEPOSLANSTVO VATIKANA, PANAMA BADNJAK 1989. GODINE
Uvečer 24. prosinca
Noriega je nazvao nuncija i zatražio utočište.
Noriega je zatražio utočište od nuncija
jer je Katolička crkva uspostavila tu instituciju.
Papa je rekao da ne smiju taknuti nikog tko je zatražio utočište od nuncija.
Nazvao ga je iz slastičarnice.
Ovo je parkiralište.
Preko puta je Vatikan.
Vidite ovu dvojicu koja stoje u parkiralištu?
Točno nasuprot trebala bi biti Noriegina soba.
Ondje je Noriega.
Okruženi ste, naravno…
Neki kažu da je u vatikansko veleposlanstvo
ušao prerušen u redovnicu.
Drugi da je bio prerušen u ženu.
Treći pak kažu
da ga je uveo velečasni Villanueva.
Zbilja ne znam.
Odmah smo pošli onamo i stigli prvi.
Okružili smo veleposlanstvo kako ne bi pobjegao.
Oko nas je bilo nekoliko krugova osiguranja.
Obruč je bio tijesan.
Uspostavili smo komunikacijsku vezu, 26. ili 27. prosinca, mislim,
između sigurne kuće i veleposlanstva kako bismo mogli prisluškivati
telefonske razgovore Vicky i Noriege.
Prisluškivali smo telefon i čuo sam Noriegine razgovore s Vicky.
U tim razgovorima rekla mu je
da ondje ne može zauvijek ostati.
U međuvremenu, dok su oni tako povremeno razgovarali,
pojačavali smo pritisak.
Iz velikih vojnih zvučnika treštala je rock-glazba.
Najviše „Borio sam se protiv zakona, a zakon je pobijedio.” Glasno.
Znali smo u kojoj je sobi
pa smo zvučnike postavili blizu zida
i to je treštalo dan i noć.
UN je usvojio rezoluciju kojom invaziju SAD-a na Panamu osuđuju
zbog kršenja međunarodnih prava sa 75 glasova za i 20 protiv.
Generalna skupština UN-a
odobrila je rezoluciju 44/240,
u kojoj se kaže da je vlada SAD-a
na čelu s predsjednikom Bushom, prekršila međunarodni zakon
i narušila suverenitet Republike Paname.
To jutro otišao sam u stožer
i putem vidio veliku gomilu
panamskih prosvjednika oko 1,5 km od veleposlanstva.
Oduševili su se kad su me vidjeli.
Tad sam bio popularan.
Rekli su da će oni izvući Noriegu ako ih pustimo da uđu.
Iz stožera sam nazvao nuncija i rekao:
„Vani je velika skupina Panamaca
koji žele ući i srediti Noriegu.”
Shvatio je i pozvao Noriegu iz spavaće sobe na katu.
Ovako mi je on to rekao.
Rekao je: „Rekao sam Noriegi da će, ako se ne preda,
svjetina upasti i objesiti ga kao Mussolinija.”
Rekao je: „To će se dogoditi
ako se ne predaš Cisnerosu jer Cisneros te mora zaštititi
ako si u njegovom pritvoru.” To je istina.
Prije toga razgovarala sam s Vicky
o tome kakav je Noriega, a ona je rekla da je jako ponosan.
Da je vrlo zadovoljan i ponosan svojim vojnim uspjesima
te da nimalo ne voli poniženja.
Zato sam pomislila da bismo ga mogli izvesti u vojnoj odori
jer bi tako mogao izaći bez poniženja.
Noriegi smo rekli: „Odjenite odoru.
Izaći ćete neokaljane časti.
Ali ovako ne možete ostati ovdje.”
Naši su vojnici otišli u jednu od Norieginih kuća
kako bi uzeli njegovu odoru, izglačali je i očistili za njega.
Tako smo mu je dopremili.
Tad je pristao izaći.
Rekao je:
„Predat ću se generalu Cisnerosu.”
To sam prenio gen. Thurmanu.
Rekao je da ne smijem biti ondje pa nisam bio na izlazu.
Jedinica posebnih snaga bila je ondje da ga provjeri.
Ostao sam straga.
U 20.50 Noriega je izašao u odori.
Noriega je izašao u vojnoj odori.
Kad je izašao, svi smo bili smireni kako ga ne bismo uplašili.
Nisam htio da dođe do izlaza, a onda se uspaniči i uđe.
Opet bismo bili na početku.
Izašao je i sjećam se kako sam ga primio za nadlakticu
da bismo ga okrenuli i pretresli.
Pitao je gdje je general Cisneros.
Rekao sam mu da je preko puta.
Stavili smo mu lisice i odveli do helikoptera Black Hawk.
Bio sam ondje kad su mu stavili lisice.
Počeo se njihati. Mislio je da ćemo ga baciti iz helikoptera.
Zato smo mu stavili lisice. Sigurno.
Počeo se njihati.
Bojao se. Bio je obična kukavica.
Tek kad je Noriega izašao iz veleposlanstva Vatikana
i kad sam vidjela kako ga predaju saveznim agentima,
mogla sam odahnuti.
Operacija Pravedan cilj imala je mnogo komponenata.
Nije to bilo besprijekorno. Bilo je pogrešaka.
Katkad zbog neprijatelja, katkad zbog vremenskih uvjeta,
zbog kvara na vozilu, nikad ništa nije savršeno.
Ali, obzirom na veličinu te operacije,
sve je bilo izvedeno fantastično.
Što se tiče invazije na Panamu,
ne žalim što sam sudjelovao.
Drago mi je što jesam jer znam da sam mnoge spasio.
Ono što nas je iznenadilo, ili je to bar mene iznenadilo,
bilo je da je Noriega do zadnjeg časa radio za CIA-u.
Riskirao sam život, moji su vojnici mogli stradati.
Zato sam bio jako ogorčen kad sam doznao da je do zadnjeg trena
on radio za neprijatelja koji me napada.
Teško je gledati kako ljudi oko tebe umiru.
Tad sam vrlo dobro naučio lekciju
da ne postoje dobar rat i loš mir.
To me se najviše dojmilo.
Još ne znamo koliko je ljudi poginulo za vrijeme invazije.
Mislimo da je poginulo od 2000 do 3000 ljudi.
Ali ne postoje zapisi o tome.
Noriega je dobio 40 godina zatvora i isprve bio u zatvoru u SAD-u.
Premjestili su ga u Francusku jer je i njihov zakon prekršio.
Na kraju su ga vratili u Panamu,
u bivši zatvor Zone kanala,
gdje su doznali da ima rak i gdje je umro.
Mislim da smo se prema njemu ponašali mnogo bolje negoli je zaslužio.
Bio je vrlo okrutan.
Panama je priča o uspjehu jer to je sada demokratska zemlja.
Preuzeli su kanal.
Dobro ga vode i zarađuju.
Ali morali bismo biti oprezni
i više se ne baviti takvim vojnim upadima.
Tako gubimo mnogo mladih vojnika,
ali i mnogo blaga i ugleda u svijetu.
Nadam se da su dani invazija na druge zemlje prošli.
SLUŽBENI BROJ PANAMACA POGINULIH ZA PRAVEDNA CILJA JEST 514
POGINULA SU I 23 VOJNIKA SAD-a, KAO I TROJE AMERIČKIH CIVILA
GENERAL MANUEL NORIEGA ODSLUŽIO JE 17 GODINA ZATVORA
VRHUNSKI ŠPIJUNI
Prijevod titlova: Ivan Zorić